ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/1651/23 Номер провадження 22-ц/814/828/24Головуючий у 1-й інстанції Мороз Т.М. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О. І.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві, в порядку письмового провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 13 вересня 2023 року, по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість станом на 02.08.2022 р. по кредитному договору №б/н від 31.08.2010 в розмірі 45108,19 грн, з яких: 38526,08 грн. заборгованість за тілом кредиту та 6582,11 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Вказував, що 31.08.2010 між сторонами укладено договір у вигляді підписаної відповідачем анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку без номера, згідно якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 500 грн.

У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань по своєчасному поверненню кредитних коштів та сплати відсотків, утворилась заборгованість, яку просив стягнути в судовому порядку.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 13 вересня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмова в задоволенні позову обґрунтована тим, що надані банком на підтвердження укладення кредитного договору Умови та правила надання банківських послуг діяли в такій редакції на час укладання угоди та їх розумів відповідач, ознайомився з ним та погодився, коли підписував заяву-анкету. Окрім того, визначений банком в односторонньому порядку спосіб розподілення коштів на погашення заборгованості з відповідачем не погоджувався.

В своїй апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зокрема вказує, що позичальник підписуючи заяву-анкету погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, крім того підписала довідку про умови кредитування, яка містить всі узгоджені між сторонами умови, як то процентну ставку, умови погашення, пільговий період, умови сплати пені, штрафів та інше.

Вважає, що суд прийшовши до висновку про внесення позичальником коштів у більшому розмірі ніж фактично використаних, звільнив відповідача від обов`язку сплатити відсотки.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення останньої.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим 31.08.2010 р. підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку без номера, на підставі чого отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 500 грн. та кредитну картку «Універсальна» з термінам дії 09/13.

Одночасно, ОСОБА_3 було підписано довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна 30 дній пільгового періоду» де визначено розмір відсоткової ставки, строк внесення платежів, визначена комісія, штрафні санкції за порушення умов кредитного договору.

В подальшому банком розмір кредитного ліміту змінювалася шляхом збільшення його з 500 грн. до 41655,86 грн.

Станом на 14.04.2021 кредитний ліміт складав 0,00 грн.

Факт користування кредитними коштами відповідачем не заперечується.

Також банком протягом періоду з 2010 року по 2022 рік видавалися позичальнику 5 кредитних карток, що не заперечується сторонами та доводиться довідкою банку.

Пред`являючи вимоги про стягання заборгованості по кредитному договору, банком до позовної заяви в якості доказів додано анкету-заяву та довідку про умови кредитування підписані 31.08.2010, Паспорт споживчого кредиту від 31.08.2021, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті www.privatbank.ua. Довідки про збільшення кредитного ліміту та видачу кредитних карток, виписку за договором щодо користування кредитними коштами та розрахунок заборгованості.

Всі вищевказані документи сформовані банком.

Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 02.08.2022 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 45108,19 грн., з яких: 38526,08 грн. - заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 38526,08 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованим відсотками; 6582,11 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії.

Таким чином, визначена банком заборгованість складається із заборгованості простроченого тіла кредиту та заборгованості за простроченими відсотками.

Відмовляючи в задоволенні позову суд вказав про те, що доданий банком витяг з Умов та правил дійсно діяв в такій редакції на час укладання договору, що саме з ним ознайомилась відповідач та погодилась на визначені банком умови, підписуючи анкету-заяву.

Вважаючи недоведеним позивачем факт існування простроченої заборгованості внаслідок невиконання позичальником свого обов`язку, суд відмовив в задоволенні заявлених вимог, зазначаючи, що зі способом розподілення банком коштів на погашення прострочених платежів, в тому числі і за рахунок тіла кредиту, відповідач також обізнана не була, що є свідченням того, що такий порядок погашення заборгованості сторонами не узгоджувався.

Колегія суддів погоджується в висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення заборгованості, банк, крім самого розрахунку простроченої кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та правила надання банківських послуг як невід`ємну частину спірного договору.

Разом з тим, роздруківка із сайту банку не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що саме долучені банком Умови та Тарифи розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи відповідну анкету-заяву.

Отже, ці Умови та правила надання банківських послуг не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Також не являється складовою такого договору і приєднаний банком паспорт споживчого кредиту від 31.09.2021 р., тоді як сам договір сторони укладали ще в 2010 році і ніякого паспорту на той час не існувало, позаяк сам Закон України «Про споживче кредитування», 9 стаття якого визначала порядок надання інформації споживачу до укладення договору про споживчий кредит, набув чинності лише 19.01.2020.

Крім того, в самій анкеті заяви від 31.08.2010, підписаною позичальником, відсутня будь-яка інформація про паспорт споживчого кредиту.

Також судова колегія звертає увагу, що згідно наданого банком розрахунку заборгованості, який складається з 3 частин, станом на 31.05.2015 року існувала заборгованість за тілом кредиту в сумі 6549,61 грн., станом на 30.06.2019 заборгованість за поточним тілом кредиту в сумі - 41975,43 грн. та станом на 02.08.2022 заборгованість за поточним тілом кредиту становила 0,00 грн., тобто була відсутня. Між тим з`явилася заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 38526,08 грн.

Так, тіло кредиту - це сума, яку позичальник фактично отримує на руки. У неї входить тільки основний борг. Прострочене тіло кредиту є сумою яку позичальник не повернув. У заяві позичальника плата за прострочене тіло кредиту не визначена, крім того, в матеріалах справі відсутні докази можливості його нарахування. Разом з тим, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з відповідача лише прострочене тіло кредиту.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивач не довів правомірність стягнення простроченого тіла кредиту у вказаному розмірі за відсутності в цілому заборгованості за поточним тілом кредиту. При цьому проценти, які повинні нараховуватися за користування кредитними коштами, відсутні, що теж свідчить про відсутність заборгованості за тілом (поточним тілом) кредиту.

Таким чином, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк", відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк" через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_4 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та правильно вирішив спір на підставі норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують та не свідчать про їх помилковість.

Твердження апелянта про те, що відповідач мав перед банком заборгованість, яка складається з простроченого тіла та прострочених відсотків, що безпідставно не було взято до уваги судом першої інстанції, відхиляються колегією суддів, оскільки в анкеті-заяві позичальника чи в довідці об умовах кредитування від 31.08.2010 року плата за прострочене тіло кредиту не визначена, крім того, в матеріалах справі відсутні докази можливості його нарахування. Разом з тим, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з відповідача саме прострочене тіло кредиту, що вбачається з наданого розрахунку заборгованості, вказуючи при цьому про відсутність заборгованості за поточним тілом кредиту.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги банку про стягнення простроченого тіла кредиту в сумі 38526,08 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, відсутні і підстави для стягнення заборгованості за простроченими відсотками за аналогічних обставин, зважаючи на нульову заборгованість за нарахованими відсотками.

Зазначене узгоджується з правовому позиціями, викладеними в Постанові Верховного суду від 23.05.2022 р. у справі N 393/126/20 (провадження N 61-14545сво20).

За вказаних обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції - не має.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів,, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 13 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2024 року.

Судді : О.І. Обідіна Л.І. Пилипчук О.В. Чумак