Справа № 214/3370/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 лютого 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання Попкової Ю.В.,

представника позивача адвоката Шемета І.В.,

представника відповідача адвоката Висоцького О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування співвласником вартості сплачених житлово-комунальних послуг та ремонту житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду 21 травня 2020 року з позовом до відповідача ОСОБА_2 , вказавши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на частину квартири АДРЕСА_1 . Інша частина вказаної квартири належить йому, позивачу у справі. Після смерті ОСОБА_3 він та відповідачка ОСОБА_2 прийняли спадщину у виді частки квартири, третя спадкоємиця ОСОБА_4 подала заяву про відмову від своєї частки на його користь. Таким чином після реєстрації права власності у порядку спадкування на підставі виданих нотаріусом свідоцтв, його частка спірної квартири склала у розмірі 5/6, а відповідачки 1/6 частка квартири. Сторони у справі не спілкуються, хоча позивач неодноразово пропонував відповідачці оплачувати житлово-комунальні послуги своєї частки квартири, однак вона весь тягар переклала на нього, не оплачуючи комунальні послуги та не виконуючи ремонтні роботи з підтримання належного стану квартири. Тому вважає, що припинення власності на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки та членам її сім`ї, оскільки фактично вона мешкає за іншою адресою, тому просив суд припинити право власності ОСОБА_2 на 1/6 квартири по АДРЕСА_2 з виплатою грошової компенсації 47 858,00 грн., визнавши за ним право власності на 1/6 частку указаної квартири та стягнути з відповідачки 1/6 частку вартості сплачених комунальних платежів за період з 15.02.2019 по 01.05.2020 у сумі 2 599,11 грн. і 1/6 вартості ремонтних робіт у сумі 968,11 грн.

Заявою від 01.02.2023 позивач збільшив розмір заявлених вимог та просив суд припинити право власності ОСОБА_2 на 1/6 частку у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , з виплатою їй грошової компенсації в розмірі 47 858 грн. 00 коп., визнавши за ним право власності на 1/6 частку указаної квартири та стягнути з ОСОБА_2 на його користь 1/6 частину вартості сплачених ним платежів за комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_2 за період з 15 лютого 2019 року по 10 січня 2023 року у розмірі 7 119 грн. 18 коп. та 1/6 частину вартості ремонтних робіт у розмірі 968,11 грн.

Ухвалою суду від 26 серпня 2020 року позовна заява прийнята в провадження із призначенням підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01 лютого 2023 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 призначено у справі комплексну судову (будівельно-технічну та оціночно-будівельну) експертизу.

Ухвалою суду від 22 березня 2023 року прийнято до розгляду заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Ухвалою суду від 22 березня 2023 року замінено експертну установу, якій доручено проведення експертизи.

Ухвалою суду від 04 вересня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 06 листопада 2023 року за заявою представника позивача залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 у частині вимог про припинення права власності ОСОБА_2 . на 1/6 частку у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , з виплатою їй грошової компенсації в розмірі 47 858 грн. 00 коп. та про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/6 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні представник позивача адвокат Шемет І.В. на вимогах наполягав з підстав, викладених у тексті уточненого позову та відповіді на відзив.

Представник відповідача адвокат Висоцький О.О. вимоги позову не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов та відзиві на заяву про збільшення позовних вимог.

В обґрунтування відзиву на позов (том 1 а.с. 99-100) представником відповідача зазначено, що нерухоме майно, яке дісталося в спадок сторонам у справі, суспільним інтересам не заважає. При цьому позивач ще до подачі позову до суду запропонував відповідачці компенсацію, яка не відповідає ринковим цінам, тобто дуже малу, а коли відповідачка відмовилась, то позивач обмежив її в праві володіти та розпоряджатися належною їй часткою квартири: не надав ключі від помешкання, влаштував скандал та довів відповідачку до серцевого нападу. При цьому відповідачка не згодна з наданою позивачем оцінкою спірного майна, бо вона значно занижена. Щодо не сплати комунальних послуг за свою частку, то указана ситуація створена позивачем штучно, бо відповідачка намагалася платити комунальні послуги, просила позивача надати особистий код ОСОБА_5 , однак позивач навмисно не надає доступ до абонкартки платника комунальних послуг. Позивач, як і відповідачка, у дані квартирі не мешкає, тому що мають інше житло, тому відповідачка вважає за можливе виділити їй окрему кімнату в спірній квартирі площею 12,4 кв.м. та сплачувати комунальні платежі. Тому просить відмовити у задоволенні вимог повністю.

У відповіді на відзив (том 1 а.с. 105-109) позивачем зазначено доводи, аналогічні й викладеним у позовній заяві. Доповнено, що вартість частки відповідачки визначено відповідно до звіту від 10.03.3030 про оцінку майна 1/6 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому відповідачем не береться до уваги дуже поганий стан квартири: відсутність ремонту, старі вікна, старі труби, стара сантехніка, старі батареї, старі шпалери, старе підлогове покриття, стара електропроводка, старі міжкімнатні двері та відсутність гарячого водопостачання. Стосовно скандалів, які виникли між сторонами, то у нього в наявності аудіозапис на підтвердження того, ким насправді було розпочато скандал. Відповідачка зазначає, що він з дружиною мають будинок, однак він розлучився ще за життя свого померлого батька і крім указаної квартири, іншого житла не має. Відповідачкою ні разу за більш ніж два роки не зроблено спроби сплатити комунальні послуги за свою частку квартири та не було жодної спроби звернутися до нього та дізнатись код ОСОБА_5 . Тому наполягає на задоволенні вимог.

У відзиві на заяву про збільшення розміру позовних вимог представником відповідача зазначені доводи, ан6алогічні викладених у відзиві на позов. Доповнено, що Позивач у справі ОСОБА_1 користується 1/6 часткою квартири, яка належить ОСОБА_6 з 15.02.2019 по теперішній час. Тому відповідачка має право на компенсацію за користування ОСОБА_1 її часткою квартири. Таким чином ОСОБА_2 вважає, що сплата комунальних послуг починаючи з 15.02.2019 по 31 січня 2023 року відповідає сумі, яку б хотіла отримати і отримувала б, якщо б здавала в оренду свою частку іншій особі. А враховуючи, що ОСОБА_1 обмежив її в праві використання своєї частки в квартирі на свій розсуд, то саме ОСОБА_1 повинен сплатити компенсацію за використання її частки у період з 15.02.2019 по теперішній час. Тобто суму 7 119,18 грн., яку позивач пред`являє відповідачці для стягнення через суд за комунальні послуги згідно до частки, яка належить ОСОБА_2 , повинна бути зарахована в якості заліку до загальної суми компенсації за корист ування ОСОБА_1 її часткою у квартирі. Відповідачка через незаконні дії позивача не могла та не користувалась комунальними послугами, які надавались по АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_1 . Тому просить відмовити у задоволенні вимог.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Як встановлено судом та не оспорюється учасниками процесу, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 15.04.1999 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.02.2020 року, є власником 5/6 частин квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 9-11 копії свідоцтв, витягу).

Відповідачу ОСОБА_2 належить 1/6 частка вказаної квартири.

Відповідно до статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно із частиною першою статті 162 ЖК Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Відповідно до частини третьої статті 162 ЖК України, строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Зобов`язання з оплати витрат за житлово-комунальні послуги, наданих за адресою спільної квартири сторін є солідарними, що передбачається статтею 541 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті544 ЦК України встановлено, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право па зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони у цих правовідносинах.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з частинами другою, третьою, четвертою статті 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги , учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України Про житлово-комунальні послуги регулювання у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється на підставі стандартів, нормативів, норм і правил, які встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують вироблення та виконання житлово-комунальних послуг з урахуванням соціальних, економічних, природно-кліматичних та інших умов регіонів та населених пунктів.

Згідно частини першої статті 5 Закону України Про житлово-комунальні послуги , до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає в себе: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із положеннями статті 7 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 Закону України Про житлово-комунальні послуги передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Стаття 360 ЦК України передбачає зобов`язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Так, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці (право зворотної вимоги - регрес).

Відповідно до частини першої статті 316, частин першої, другої статті 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц, від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц, від 15 квітня 2021 року № 638/5001/17.

Судом встановлено, що сторони є співвласниками спірної квартири і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Норми частин першої, другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» регулюють права та обов`язки індивідуального споживача. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про комунальні послуги» споживач має сплачувати тільки за спожиті житлово-комунальні послуги та звільняється від оплати вартості житлово-комунальних послуг, у разі якщо ними не користувався. Про споживання комунальних послуг свідчать показними приладів обліку.

Відповідач ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживає, тому не користується послугами з газопостачання, водовідведення та водопостачання, а також постачання електричної енергії.

Разом з тим, послугами, вартість яких залежить не від кількості осіб, які ними користуються, а від площі квартири, є послуги з теплопостачання, утримання будинку і прибудинкової території, абонентські плати комунальних організацій та за обслуговування теплолічильника, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 частини вартості цих послуг (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 638/5001/17 (провадження № 61-18650св20).

Так, позивачем в підтвердження зазначених вимог надано копії квитанцій про сплату комунальних послуг за період з 15.02.2019 по 10.01.2023 на суму 42 715,09 грн. (том 1 а.с. 133-178). За винятком послуг ТОВ «Екоспецтранс» з вивезення твердих побутових відходів (1 169,11 грн.) та послуг за водопостачання та водовідведення (176,03 грн.), сума сплачених коштів за комунальні послуги становить 41 722,01 грн., 1/6 частина яких складає 6 953,67 грн.

Указана сума понесених витрат на сплату комунальних послуг стороною відповідача не спростована. Доказів на підтвердження вжиття відповідачкою дій щодо усунення перешкод у праві користування належною їй часткою, у тому числі шляхом подання відповідного позову до суду, не надано.

Стосовно вимоги про відшкодування витрат на ремонт квартири, то в якості доказу ремонтних робіт позивачем надано до суду копію рахунку-фактури від 15.04.2019 щодо придбання дверей на суму 5 600,00 грн. та піни монтажної і анкера на суму 208,65 грн. Установити необхідність проведення ремонту шляхом встановлення цих дверей, з метою відшкодування відповідачкою 1/6 частини таких витрат, позивачем не доведено, де саме установлені ці двері, ним не зазначено.

Тому вимоги у цій частині задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З огляду на викладене правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами першою, другою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн. (том 1 а.с. 7), які підлягають стягненню з відповідача.

Згідно частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04).

Також у рішенні ЄСПЛ зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження заявлених вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу, позивачем надано копії договору про надання правничої допомоги, укладеного 20 березня 2020 року між адвокатом Голівером П.В. та Кондратенком А.М. з додатком до нього, розрахунку вартості правничої допомоги, квитанції від 20.03.2020 про сплату гонорару адвокату за надання правничої допомоги у сумі 15 000,00 грн. (том 1 а.с. 33-36).

В заяві про збільшення вимог у редакції від 01.02.2023, позивач просить суд стягнути витрати на правничу допомогу у сумі 20 000,00 грн., у заяві про розподіл судових витрат від 06.12.2023 (том 2 а.с. 44), позивач просить відшкодувати йому 10 000,00 грн. витрат згідно акту приймання передачі робіт з адвокатом Голівером П.В. та відшкодувати 10 000,00 грн. на професійну правничу допомогу адвоката Шемета .І.О.

Представником відповідача подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничу допомогу (том 1 а.с. 216), в обґрунтування якого зазначено про неспівмірність та завищеність указаної суми із категорією та об`ємом справи. Так, адвокат Голівер П.В. у судові засідання жодного разу не з`являвся, стороною позивача за час розгляд справи змінено два адвокати. У різних регіонах країни послуги адвоката коштують в середньому 3 500,00 грн. 6 000,00 грн., тому вартість послуги 20 000,00 грн. Можна прирівняти до надання послуг адвоката у господарському суді чи у суді з розгляду кримінальної справи. Якщо брати до уваги розрахунок адвоката, то він витратив 4 години на аналіз обставин та 1 годину на консультацію, з чим відповідач не погоджується. Відповідач вважає, що позовна заява складена на підставі та згідно рішення Галицького районного суду м. Львів у справі № 461/8581/17 від 14.02.2018, тому 10 годин для складання позовної заяви згідно уже готового рішення не потрібно, для цього було витрачено мінімуму 3 години. З моменту подання позовної заяви до теперішнього часу проведено три судових засідання, тобто витрачено 3 години замість зазначених адвокатом Голівером П.В. 10 годин. Адвокатом не надано акту фактично виконаних робіт та порівняльного аналізу між обсягом наданих послуг та фактично виконаних робіт. Справа, яка надійшла до суду, не є складною, щоб можливо було зробити підвищення адвокатських послуг у зв`язку зі складністю, тому сторона відповідача вважає виправданими витратами на правничу допомогу адвокатом позивача в сумі 6 600,00 грн., а не 15 000,00 грн.

Суд погоджується з доводами сторони відповідача, які знайшли своє підтвердження у судовому засіданні при вивченні письмових доказів у справі

Таким чином, з урахуванням фактичного обсягу наданих адвокатом Голівером П.В. та адвокатом Шеметом І.О. юридичних послуг, співмірності суми витрат із складністю справи та відповідності суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, ураховуючи суму заявлених вимог відшкодування витрат на комунальні послуги у розмірі 8 087,29 грн., суд вважає, що позивачу ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу у загальній сумі 7 000,00 грн. що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їх розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони та розміру задоволених вимог (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22листопада 2023 року у справі № 712/4126/22 (провадження № 14-123цс23).

Стосовно відшкодування витрат вартості послуги з оцінки частки квартири у сумі 1 000,00 грн., то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22листопада 2023 року у справі № 712/4126/22 (провадження № 14-123цс23) зазначила, що не вбачається будь-яких перешкод для відшкодування стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, витрат на складення експертного висновку, підготовленого та отриманого на замовлення сторони у справі до відкриття провадження в такій справі, за умови, якщо він відповідає вимогам статті 102 ЦПК України, безпосередньо пов`язаний з розглядом справи та якщо суд врахував цей висновок експерта як доказ.

У зв`язку з відмовою позивача від заявлених вимог у цій частині, звіт по оцінці квартири, як і проведений за ухвалою суду висновок експерта, судом до уваги у якості доказів, не брався, тому вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, питання присудження компенсації на підставі статті 365 ЦК України, визначення її розміру належить до компетенції суду. Тому саме судом, в межах справи мають вирішуватися інші питання щодо сум, внесених на депозитний рахунок суду, зокрема й питання повернення таких коштів у випадку, коли підстава їх перебування на рахунку відпала.

Депозитний рахунок суду, який відкритий в управлінні державної казначейської служби не є бюджетним рахунком, а є спеціальним реєстраційним рахунком для обліку депозитних сум. Кошти, які зараховуються на цей рахунок є власністю осіб, що їх внесли та підлягають поверненню або перерахуванню за призначенням із настанням відповідних умов.

З огляду на те, що грошові кошти в сумі 47 858,00 грн. вносились ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду на виконання вимог ухвали суду від 13.07.2020 (том 1 а.с. 82), а тому оскільки вимоги у цій частині ухвалою суду від 06.11.2023 залишені без розгляду, сплачені кошти підлягають поверненню позивачу.

Керуючись статями 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування співвласником вартості сплачених житлово-комунальних послуг та ремонту житлового приміщення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/6 частину вартості сплачених комунальних платежів за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 15.02.2019 по 10.01.2023 у сумі 7 119 (сім тисяч сто дев`ятнадцять) гривень 18 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп. та витрат на правничу допомогу у сумі 7 000 (сім тисяч) гривень 00 коп.

Відмовити у задоволенні іншої частини вимог.

Повернути ОСОБА_1 кошти у загальному розмірі 47 858 (сорок сім тисяч вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 00 коп., внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області 18 серпня 2020 року дублікат квитанції № 0.0.4.1 (код квитанції 2056-3769-4352-4768) на підставі ст. 365 ЦК України, відповідно до ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 липня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник позивача адвокат Шемет Ігор Олегович, РНОКПП НОМЕР_3 , робоче місце за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 .

Представник відповідача адвокат Висоцький Олександр Олександрович, робоче місце за адресою: АДРЕСА_5

Повний текст рішення складено 09 лютого 2024 р.

Суддя А.В. Ткаченко