ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/450/24 Справа № 205/1874/23 Суддя у 1-й інстанції - Бізяєва Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2023 року в цивільній справі номер 205/1874/23 за позовом Першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області до ОСОБА_1 , Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про витребування земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська звернувся Перший заступник керівника Маріупольської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області з позовом до ОСОБА_1 , Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про витребування земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку, в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 12.03.2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором виконкому Сартанської селищної ради м. Маріуполя Донецької області Рогозною А.М. зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0652, площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів (номер запису про державну реєстрацію права власності 35942197). Підставою для реєстрації права власності на земельну ділянку став, як зазначено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №1150-СГ від 02 березня 2020 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», яким ОСОБА_1 надано безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,000 га, у тому числі ріллі площею 2,000 га (кадастровий номер :03:000:0652) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів, та копія якого міститься у реєстраційній справі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до наданої Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області копії наказу з аналогічними реквізитами номером та датою наказом №1150-СГ від 02.03.2020 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким ОСОБА_2 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення безоплатно у власність земельної ділянки, розташованої на території Багатирської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області за межами населених пунктів. Тобто, зміст наказу №1150-СГ від 02.03.2020 року фактично прийнятого Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області не відповідає змісту наказу з тими ж реквізитами, що міститься у реєстраційній справі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0652. Згідно з листом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №10-5-0.3-106/2-23 від 20.01.2023 року ОСОБА_1 звертався до Управління із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №4900-СГ від 02.10.2019 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою», ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області. У подальшому Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області не приймалося ніяких наказів відносно ОСОБА_1 про затвердження проектної документації із надання у власність земельної ділянки, а наказ №1150-СГ від 02.03.2020 року було прийнято відносно іншої особи. Державою ніколи не ухвалювалося рішення про відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0652, вона вибула з державної власності поза волею власника. Спірна земельна ділянка була передана ОСОБА_1 в оренду відповідачеві ДП «Ілліч-Агро» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» строком на 10 років на підставі договору оренди землі №106 від 21.04.2020 року, який було укладено між відповідачами ОСОБА_1 та ДП «Ілліч-Агро» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (номер запису про інше речове право 38975315). Оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0652 вибула з власності держави поза її волею, вона може бути витребувана від добросовісного набувача. За наявності орендних відносин між відповідачами скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0647 без судового рішення про припинення права оренди земельної ділянки неможливе.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім переліку встановлених земель. З 27.05.2021 року уповноваженим державою органом на розпорядження земельною ділянкою кадастровий номер :03:000:0652 є Мангушська територіальна громада. У прокурора наявні підстави для подання позовної заяви у даній справі в інтересах держави в особі Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, оскільки Мангушська селищна рада Маріупольського району Донецької області, як представник власника (територіальної громади), мала б здійснити захист прав на земельні ділянки; нездійснення захисту компетентним органом полягає у тому, що Мангушська селищна рада Маріупольського району Донецької області не вжила будь-яких заходів для витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Позивач просив суд: витребувати в ОСОБА_1 та ДП «Ілліч-Агро» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» на користь власника земельної ділянки Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 2,0 га, із кадастровим номером :03:000:0652, що розташована на території територіальної громади Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію права оренди ДП «Ілліч-Агро» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» на земельну ділянку із кадастровим номером :03:000:0652, припинивши право оренди на цю земельну ділянку, судові витрати по справі стягнути з відповідачів пропорційно задоволенню позовних вимог у розмірі 5368,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2023 року у задоволенні позову Першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі: Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області до ОСОБА_1 , Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про витребування земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку - відмовлено. Судові витрати віднесено на рахунок позивача.

Із вказаним рішенням не погодилась Донецька обласна прокуратура, подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.08.2023 року у справі №205/1874/23, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог прокурора, стягнути з відповідачів судові витрати у виді судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Доводами апеляційної скарги наведено, що вказане рішення суду прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Факт ненадання ОСОБА_1 земельної ділянки підтверджується наступними доказами:

1) листами Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області вiд 20.01.2023 року №10-5-0.3-106/2-23 та вiд 19.12.2022 року №10-5-0.3-2265/2-22;

2) паперовою копією електронного документа з системи «ДОК ПРОФ» наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 02.03.2020 року №1150-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким ОСОБА_2 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, розташованої на території Багатирської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області за межами населених пунктів;

3) відсутністю факту звернення ОСОБА_1 з клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 не може існувати наказу про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наступний наказ про надання земельної ділянки у власність;

4) відсутністю доказів існування наказу головного управління Держгеокадастру від 02.10.2019 року №4918-СГ, яким ОСОБА_1 була надана у власність спірна земельна ділянка, з боку відповідача - ОСОБА_1 ;

5) наявністю системи у незаконному заволодінні земельними ділянками за підробленими документами з метою формування земельного «банку» Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас».

Наразі встановлено понад 50 фактів «отримання» земельних ділянок за підробленими документами та подальшої її передачі у користування Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас».

Суд першої інстанції зазначив, що прокурором не надано матеріалів реєстраційної справи з наказом щодо ОСОБА_1 . Проте, вказане не відповідає дійсності. Наказ щодо ОСОБА_1 реєструвався державним реєстратором виконавчого комітету Сартанської селищної ради м. Маріуполя Донецької області Рогозною А.М. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційна справа сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі.

Паперова реєстраційна справа залишилася у смт Сартана Кальміуського району м. Маріуполя Донецької області, яке наразі є тимчасово окупованою територією (наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309).

Поряд з цим, електронна реєстраційна справа є доступною в Реєстрі речових прав на нерухоме майно, доступ до якого мають органи прокуратури.

Саме з цієї електронної реєстраційної справи прокурор встановив наявність незаконної реєстрації речових прав на земельну ділянку за ОСОБА_1 та надав суду наявні у ній документи.

За необхідності така електронна реєстраційна справа може бути оглянута у судовому засіданні.

Щодо відсутності вироку про підробку документів за ст. 358 КК України та неможливості без нього визначити, який з наказів є справжнім зазначає, що вирок суду у даному випадку є лише одним із можливих доказів, що може бути використаний для підтвердження підробки документів. Однак, він не є виключним. Законодавством не передбачено, що він має бути обов`язковою умовою для пред`явлення вимог про недостовірність документа. У зв`язку з цим, відсутність вироку не може бути підставою для відмови у позові. Крім того, цивільна та кримінальна відповідальність є різними видами відповідальності, які не залежать один від одного.

Суд першої інстанції вказав на те, що прокурором не подано документів щодо реєстрації спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Однак, яке значення для вирішення вказаної справи мають вказані документи та яким чином вони впливають на можливість вирішення справи, суд першої інстанції не зазначив. При цьому, дані щодо реєстрації спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі не є спірними. Факт формування та реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі не має жодного значення для права власності, оскільки на момент формування та реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі будь-які майнові права щодо земельної ділянки не визначаються, оскільки юридично вона ще не існує.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 не з`являвся у судові засідання, не надав будь-яких доказів, які б підтверджували б дійсне отримання ним земельної ділянки, не надав жодних документів з приводу предмету спору. Незважаючи на це, суд першої інстанції резюмував його право власності за відсутності доказів для цього. При цьому, суд першої інстанції без будь-яких мотивів та обґрунтування не прийняв до уваги ряд доказів позивача (розділ 2 апеляційної скарги), які спростовують отримання відповідачем земельної ділянки. У такий спосіб судом порушено рівність сторін під час розгляду справи.

Від відповідача ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» надійшов відзив на апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури, в якому відповідач просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.08.2023 року у справі №205/1874/23 без змін, судові витрати покласти на апелянта.

Стаття 24 Закону України «Про прокуратуру» надає право подання апеляції на судове рішення в цивільній справі керівнику чи заступникам обласної прокуратури. Апеляційна скарга підписана заступником керівника Донецької обласної прокуратури. Однак, документів, які підтверджують її статус заступника керівника Донецької обласної прокуратури, або інших документів, які надають їй право подавати апеляційну скаргу від імені позивача відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) до апеляційної скарги не додано.

Відсутність у ГУ Держгеокадастру в Донецькій області оригіналів письмових наказів від 02.03.2020 року №1150-сг (в тому числі в його архіві) було встановлено під час розгляду справи та підтверджено прокурором. Тобто, при підготовці позовної заяви ним засвідчувались копії наказів не з їх оригіналів, а зі сканкопій, які надіслав державний орган.

Щодо відсутності факту звернення ОСОБА_1 з клопотанням про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність відповідач ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» зазначає наступне. Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області у своєму листі від 20.01.2023 року №10-5-0.3-106/2-23 надало відповіді та документи виключно на питання, які поставив прокурор у запиті від 04.01.2023 року №55-23вих-23. А тому, той факт, що серед отриманих від Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області відсутнє відповідне клопотання ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність, не можна вважати достатнім підтвердженням відсутності його взагалі. Крім того, зазначене твердження апелянта є лише його припущенням та спростовується діями державного органу ГУ Держгеокадастру в Донецькій області, який:

1) 02.10.2019 року відповідним наказом надав ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою (не оспорюється Прокурором, оригінал наказу відсутній у державного органу);

2) до 10.01.2020 року погодив документацію з землеустрою щодо земельної ділянки (правове обґрунтування наводилось ДП «Ілліч-Агро Донбас»);

3) 10.01.2020 року державний кадастровий реєстратор (який був працівником одного з підрозділів ГУ Держгеокадастру в Донецькій області) зареєстрував земельну ділянку в ДЗК (згідно з

витягом з ДЗК від 04.04.2023, що додавався ДП «Ілліч-Агро Донбас»);

4) 02.03.2020 року надав земельну ділянку ОСОБА_1 у власність (видання наказу оспорюється прокурором, оригінал наказу відсутній у державного органу);

5) в період з 17.11.2020 року по 27.10.2021 року в порушення п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року №1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» (в редакції, яка діяла з 17.11.2020 року по 27.10.2021 року) під час інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності в Донецькій області жоден співробітник цього державного органу не виявив, що ОСОБА_1 видано тільки дозвіл на розроблення документації із землеустрою та не затверджено до 15.12.2020 року документацію із землеустрою, не відніс земельну ділянку до земель державної власності та не виставив її на земельні торги через відмову позивача від цієї земельної ділянки, не подав жодних скарг/заяв до правоохоронних органів щодо незаконної приватизації, не скасував реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

Як видно з матеріалів справи ГУ Держгеокадастру в Донецькій області завершив інвентаризацію державних земель в 2021 році та в квітні 2021 року передав позивачу всі землі, що вважав державною власністю за відповідними актами, серед яких спірна земельна ділянка відсутня.

В апеляційній скарзі апелянт робить висновок, що підробка підтверджується паперовою копією електронного документу, а саме - наказу Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» від 02.03.2020 року №1150-сг щодо ОСОБА_2 , що міститься у системі електронного документообороту «ДОК ПРОФ 3». Висновок апелянта не відповідає законодавству, адже, цитуючи законодавство, апелянт ігнорує норму статті 7 Закону України від 22 травня 2003 року №851-IV «Про електронні документи та електронний документообіг» (в редакції, що діяла в 2019-2020 роках), відповідно до якої оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України від 5 жовтня 2017 року №2155-VIII «Про електронні довірчі послуги». Після ознайомлення з наданими прокурором копіями наказів чітко зрозуміло, що накази ГУ Держгеокадастру у Донецькій області у 2019 році: підписувалися керівником власноручним підписом, після цього проходили реєстрацію, під час якої на них фізичною особою власноруч прописувались дата та номер наказу і друкувався штрих-код з номером та датою, які були визначені СЕД «ДОК ПРОФ», а сканкопія наказів зберігається в СЕД «ДОК ПРОФ». Тому, відсутні правові підстави стверджувати, що сканкопії наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області з основної діяльності, що зберігаються у програмі СЕД «ДОК ПРОФ 3» є оригіналом електронного документу.

Припускаючи підробку наказу від 02.03.2020 №1150-сг щодо надання земельної ділянки відповідачу-1 апелянт посилається на недопустимі та недостовірні докази, оскільки копії накази від 02.03.2020 року №1150-сг щодо ОСОБА_2 отримані з порушенням порядку засвідчені не з оригіналу, а з копії.

Відповідач ДП «Ілліч-Агро Донбас» не вважає, що лист від 20.01.2023 року або лист від 19.12.2023 року підтверджує ті факти, про які говорить апелянт, з урахуванням вказівки про те, що «на теперішній час доступ до архіву відсутній, у зв`язку з чим не має можливості надати вичерпну інформацію, наведену у листі».

Будь-які листи від Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області у даній справі мають сприйматися та оцінюватися судом критично, адже саме цей орган допустив суперечливі дії, що спричинили порушення інтересів у спірних правовідносинах та намагається зараз довести відсутність у його діях будь-яких порушень.

Матеріали справи та встановлені судом першої інстанції обставини не містять підтвердження того, що ОСОБА_1 , отримуючи земельну ділянку в порядку передбаченому законодавством, діяв недобросовісно. Витребування земельної ділянки не буде пропорційним легітимній меті, яку переслідував прокурор та апелянт, та буде порушувати принцип «належного урядування».

Прокурор, який самостійно обирав час для подання позовної заяви, обізнаний, що подав її під час воєнного стану, коли територія Донецькій області, де зареєстрований відповідач ОСОБА_1 та розташований предмет позову, є тимчасово окупованою з березня 2022 року, що зумовлює відсутність можливостей щодо явки, надання доказів тощо. Отже, досить цинічно виглядає твердження апелянта про доведення його позиції тим, що відповідач ОСОБА_1 не надав доказів, тощо. Суд першої інстанції в умовах триваючого в країні воєнного стану здійснив всі дії, що від нього залежать для виклику відповідачів.

Факт неправомірності набуття ОСОБА_1 права власності не випливає із закону, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття та презюмується, відтак, саме позивачем та прокурором мало бути доведено неправомірність набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, однак такий обов`язок доказування прокурором виконано не було. Зокрема, не було надано жодних доказів, що відповідач ОСОБА_1 знав, що наказ, виданий уповноваженим органом держави, може бути підробленим або що держава нібито не приймала рішень щодо його земельної ділянки. Апелянт в апеляційній скарзі також не надає відповідних доказів.

Щодо надання нових додаткових доказів із апеляційною скаргою, зазначає, що в апеляційній скарзі не наведено поважних причин, що об`єктивно перешкоджали подати вказані докази суду першої інстанції під час розгляду справи, також не доведено наявності виняткового випадку їх не подання до суду першої інстанції. Таким чином, апелянтом не дотримано вимог ст. 83 та 356 ЦПК України щодо обґрунтування подання нових доказів, що є підставою не враховувати їх під час перегляду рішення.

Апелянт не навів висновків Верховного Суду, які мають бути застосовані при вирішенні цього спору, оскільки правовідносини не є подібними, тотожними з цією справою, а рішення в інших справах, які були розглянуті судами за позовами Волноваської, Лівобережної та Маріупольської окружних прокуратур Донецької області, у даній справі не мають жодного доказового значення.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор Васильєв О.І. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник відповідача ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» адвокат Сіріньок О.М. апеляційну скаргу не визнала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. 128, 130 ЦПК України.

Мангушська селищна рада Маріупольського району Донецької області надала заяву про розгляд справи за відсутністю її представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю не з`явившихся осіб.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 стом 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №1150-СГ від 02.03.2020 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0652, площею 2,0000 га сільськогосподарського призначення без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області (а.с. 18-19, том 1).

Рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Сартанської селищної ради м. Маріуполя Донецької обл. Рогозною А.М. від 16.03.2020 року право власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0652, площею 2,0000 га зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 15-16, том 1).

Згідно з відомостями ГУ Держгеокадастру у Донецькій області відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №1150-СГ від 02.03. 2020 року відмовлено ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 2,000 га, яка розташована на території Багатирської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області (а.с. 17, том 1).

21 квітня 2020 року між ДП «Ілліч-Агро» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі №106, за умовами якого ОСОБА_1 передав ДП «Ілліч-Агро» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» в платне користування земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0652 для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, строком на 10 років (а.с. 20-25, том 1).

Рішенням державного реєстратора юридичного департаменту Маріупольської міської ради Донецької області Дейнегою І.М. від 16.10.2020 року право оренди земельної ділянки, належної ОСОБА_1 на підставі договору оренди землі від 21.04.2020 року, зареєстровано за ДП «Ілліч-Агро» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (номер запису про інше речове право 38975315) (а.с. 16 зв.. том 1).

Відповідно до інформації ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 20.01.2023 року відповідач ОСОБА_1 02.10.2019 року звернувся із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення (а.с. 51, том 1).

Наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №54900-СГ від 02.03.2019 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів, орієнтовний розмір 2,0000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с. 50, том 1).

ДП «Ілліч-Агро» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 91-92, том 1).

ДП «Ілліч-Агро» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» 13.04.2022 року звернулося із заявою про вчинення кримінального правопорушення заяву до ГУ Національно поліції України та СБУ у зв`язку з тим, що в результаті бойових дій втратило доступ до офісу, в якому знаходилися всі установчі документи підприємства, печатка, штампи, всі дозволи, ліцензії та ін. розпорядча документація, відомості про що були внесені до ЄРДР (а.с. 92-93, 95).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, права власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Положеннями статті 373 ЦК України встановлено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Частиною 4 статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного

законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Положеннями частин 1, 2 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Зі змісту ст. 116 ЗК України вбачається, що наявність рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність визначається в якості обов`язкової передумови для подальшого отримання прав власності на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлена судом.

Судом встановлено, що наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №1150-СГ від 02.03.2020 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0652, площею 2,0000 га сільськогосподарського призначення без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області.

Відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №1150-СГ від 02.03. 2020 року відмовлено ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 2,000 га, яка розташована на території Багатирської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області.

21 квітня 2020 року між ДП «Ілліч-Агро» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі №106, за умовами якого ОСОБА_1 передав ДП «Ілліч-Агро» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» в платне користування земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0652 для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, строком на 10 років.

Рішенням державного реєстратора юридичного департаменту Маріупольської міської ради Донецької області Дейнегою І.М. від 16.10.2020 року право оренди земельної ділянки, належної ОСОБА_1 на підставі договору оренди землі від 21.04.2020 року, зареєстровано за ДП «Ілліч-Агро» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (номер запису про інше речове право 38975315).

Таким чином, матеріали справи містять дві копії наказів ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 02.03.2020 року, зареєстровані під одним номером - №1150-СГ та мають різний зміст. В одному тексті наказу вирішено питання про надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області, в іншому тексті наказу за цим же номером вирішено питання про відмову у наданні дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 2,000 га, яка розташована на території Багатирської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що наявність двох наказів під одним номером і з різними текстами, зокрема, про надання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки та відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою стосовно різних земельних ділянок, які територіально розташовані в різних районах, мають різне цільове призначення та площу, не доводить недійсність якогось із цих документів та незаконність набуття вказаними особами права власності на земельні ділянки.

З наданих копій зазначеного наказу вбачається, що обидва вони видані Головним управлінням

Держгеокадастру у Донецькій області в м. Краматорську за підписом в.о. начальника Дениса Тазієва та внесені до електронної системи, що підтверджується штрих кодами на зазначених документах. Номер документа та його дата прийняття на печатному тексті в обох текстах дописані ручкою.

На час видання наказу про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки (02.03.2020 року) уповноваженим органом розпоряджатись нею виступало Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області (ч. 4 ст. 122 ЗК України у редакції на час спірних відносин), а з 27.05.2021 року уповноваженим державою органом на розпорядження спірною земельною ділянкою є відповідна сільська рада, на території якої перебуває земельна ділянка.

Таким чином, встановлено, що від імені уповноваженого державного органу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області видано два накази під одним номером, але з різними текстами. Доказів того, що один із них є підробним чи визнаний недійсним не надано.

Земельний кодекс встановив, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує це право, та його державної реєстрації.

Присвоєння кадастрового номера це обов`язкова складова процесу приватизації, оформлення прав власності, врегулювання договірних відносин, що здійснюється шляхом державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Кадастровий номер присвоюється земельній ділянці незалежно від форми власності за заявою особи, яка оформлює технічну документацію на відповідну земельну ділянку.

В наказі про надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,0000 га зазначено кадастровий номер. Тобто земельна ділянка була сформована і була об`єктом цивільних прав, зареєстрована в Державному реєстрі на праві власності за ОСОБА_1 . І ніщо не вказує на те, що зазначена земельна ділянка виділялася ще комусь. Лист Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про те, що ним не приймалося рішення щодо надання у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 не свідчить про те, що саме зазначений наказ є підробним чи недійсним.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив із презумпції правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття, що відповідає положенням ст. 328 ЗК Кодексу та узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18.

Посилання на те, що реєстрація права власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0652 за ОСОБА_1 була вчинена на підставі підробленого (неіснуючого) наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, тобто, що ця ділянка вибула з володіння власника не з його волі не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК

України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи зі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами незаконність та безпідставність вибуття з державної власності в особі територіальної громади Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2, га з кадастровим №:03:000:0652, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони

пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати Донецької обласної прокуратури по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України.

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури залишити без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 08 лютого 2024 року.

Суддя: