КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/7413/2024
У Х В А Л А

09 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача Гуля В.В.

суддів: Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя.

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Не погоджуючись із указаним рішенням представник відповідачаОСОБА_1 - ОСОБА_2 20 січня 2024 року подала апеляційну скаргу.

Безпосередньо в апеляційній скарзі сторона відповідача заявляє клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби:

- «PORSCHE 911 Turbo S», 2016 року випуску, синій, легковий, купе-В, зареєстрований 17 березня 2017 року VIN - НОМЕР_3;

- «BMW Х5», 2014 року випуску, колір чорний, легковий універсал, зареєстрований 24 грудня 2019 року, VIN - НОМЕР_1 ;

- «FORD F150», 2015 року випуску, колір синій, вантажний пікап, зареєстрований 27 вересня 2018 року, номер шасі НОМЕР_2 .

У мотивування необхідності вжиття заходів забезпечення позову посилається на те, що між сторонами існує спір щодо поділу спільного майна подружжя, до складу якого входять, зокрема, автомобілі PORSCHE 911 Turbo S, BMW Х5, FORD F150, які є спільною сумісною власністю, але перебувають поза контролем співвласника - ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Статтею 365 ЦПК України передбачено, що суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, серед іншого, за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача; за клопотанням учасників справи вирішує питання щодо вжиття заходів забезпечення позову; вчиняє інші дії, пов`язані із забезпеченням апеляційного розгляду справи.

За змістом статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Питання забезпечення позову вирішується без повідомлення учасників справи за правилами частини першої статті 153 ЦПК України.

Колегія суддів уважає, що вказана заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У пункті 1 частини 1 статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що під час розгляду, зокрема заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно та/або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами та/або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Під забезпеченням позову у даному випадку слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. При цьому забезпечення позову має бути спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Згідно з частиною третьою статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступного: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Так, відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Цивільний процесуальний кодекс не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті, а лише запобігти ситуації, в якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі №755/5333/20 (провадження № 61-17180св20) зазначено, що при задоволенні заяви позивача про накладення арешту на нерухоме майно та заборони їх відчуження, суди не звернули уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві, тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі.

З матеріалів справи вбачається та на це посилалася сама заявниця ОСОБА_1 у зустрічній позовній заяві, що транспортні засоби PORSCHE 911 Turbo S, BMW Х5, FORD F150, на які остання просить накласти арешт в порядку забезпечення позову, відчужені ОСОБА_3 на користь третіх осіб, нові власники автомобілів невідомі та не є учасниками даної справи, а отже забезпечення позову в обраний заявником спосіб призведе до порушення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Окрім того, заявником не обґрунтовано яким чином невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на автомобілі призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову з огляду на те, що вимогами її зустрічних позовних вимог була, зокрема, компенсація половини вартості рухомого майна, а саме 3 413 558 грн, оскільки вказане майно - автомобілі є неподільним майном і на момент розгляду справи відчужені ОСОБА_3 без її згоди та не в інтересах сім`ї.

За таких обставин, невжиття заходів забезпечення позову не призведе до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів.

Таким чином, колегією суддів не встановлено, а стороною заявника не доведено існування обставин, які можуть призвести до ускладнення або неможливості у майбутньому виконати рішення суду про поділ майна подружжя.

Отже, заява представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 149-153, 365 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник