1Справа № 335/1832/24 2/335/1388/2024
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2024 року м. Запоріжжя
Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Макаров В.О., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 в особі адвоката Кузеванової Рузанни Робертівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», приватний виконавець Виконавчого округу Запорізької області Якименко Андрій Олександрович, третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», приватний виконавець Виконавчого округу Запорізької області Якименко А.О., третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Перевіривши матеріали позовної заяви вважаю, що цю позовну заяву необхідно залишити без руху, виходячи з наступного.
За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статтям 175, 177 ЦПК України.
Разом з тим, при вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України з наступних підстав.
Так, частиною 4 ст. 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Позивачем до позовної заяви не додано документа, що підтверджує сплату судового збору.
Позивач у позові посилається на норми ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» як на підставу для звільнення від сплати судового збору, та зазначає, що у даному випадку правовідносини виникли не між позичальником та нотаріусом, який залучений до справи у якості третьої особи, а виникли правовідносини саме між позивачем та відповідачем як фінансовою установою, яка надає фінансові послуги, з приводу виконання позичальником умов кредитного договору сторін, в яких фінансова установа вважає, що вона має право на безспірне стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника у позасудовому порядку за цим виконавчим написом нотаріуса, що, на думку позичальника, порушує його права як споживача, оскільки остання, на думку позивача, не є безспірною.
Разом з тим, вказані твердження суперечать чинному законодавству.
Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів та надає визначення поняттю «послуга», закріпленому пунктом 17 статті першої, як діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
За змістом п. 19 ст. 34 Закону України «Про захист прав споживачів» вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про захист прав споживачів» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Згідно з ст. 87 Закону України «Про захист прав споживачів», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Відтак, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобовязання боржником.
Враховуючи наведене вище, норма Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на правовідносини, що виникають з приводу визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню, і тому посилання позивача на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, є безпідставними.
Зі змісту положень Закону України «Про захист прав споживачів» слідує, що для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» .
Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 19.10.2022 у справі № 743/1481/21, позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку предявлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
Таким чином, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у відповідності до вимог ст. 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до приписів даного Закону.
Однак жодних доказів того, що предметом спору є вимоги про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором, та вказаний спір виник з правовідносин, пов`язаних зі споживчим кредитуванням, позивачем у позові не зазначено. Позивач не зазначає на які саме потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб, в чому полягає порушення прав позивача як споживача.
Зі змісту позову неможливо встановити на підставі якого договору виникла заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та чи був укладений між сторонами договір кредитним з цільовим призначенням на споживчі цілі. При цьому позивачем у позові вказане не зазначено.
Враховуючи викладене, посилання позивача на положення Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставним.
Вказане вище узгоджується з правовими висновками, визначеними у постанові Верховного Суду від 12.08.2020 року у справі № 638/6060/18.
Оскільки у позовній заяві позивачем не зазначено яким чином порушуються її права, як споживача, то на дані правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а отже пільг, передбачених ч. 3 ст. 22 вказаного Закону, позивач не має.
З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено вимогу немайнового характеру.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно із підпунктом 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір, ставка якого складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, позивачу необхідно сплатити судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп. та надати відповідний підтверджуючий документ про його сплату чи зазначити докази, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (при їх наявності).
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Із врахуванням вищенаведеного, у відповідності до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
враховуючи, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, то таку слід залишити без руху і надати позивачу строк п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для надання можливості позивачу долучити до матеріалів справи документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп.
Керуючись ст.ст. 175, 176-177, 185 ЦПК України, суддя,
ПОСТАНОВИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 в особі адвоката Кузеванової Рузанни Робертівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», приватний виконавець Виконавчого округу Запорізької області Якименко Андрій Олександрович, третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - залишити без руху.
Надати позивачу строк 10 (десять) днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків.
Роз`яснити позивачу, що в разі якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Копію ухвали негайно надіслати позивачу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.
Ухвала складена та підписана суддею 19.02.2024 року.
Суддя В.О. Макаров