СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/23102/23

пр. № 2/759/956/24

14 лютого 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Кривонос Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві без виклику сторін у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі

у листопаді 2023 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з позивача, ОСОБА_1 р/н НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 р/н НОМЕР_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши їх розмір у твердій грошовій сумі 1140 грн 00 коп. щомісяця, з дня пред?явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача судові витрати, у тому числі витати на правову допомогу.

Позов мотивований тим, що у вересні 2022 року позивач звільнився зі служби у лавах Збройних сил України та вступив на денну форму навчання у Хмельницький Національний університет у м. Хмельницькому. Навчальний процес потребує значних фінансових ресурсів, у свою чергу, позивач не має постійного джерела доходів. Крім того, з травня 2023 року ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , яка є непрацездатною особою - інвалідом II групи з дитинства. Оскільки зазначені обставини суттєво вплинули на можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки, присуджені рішенням суду від 25.10.2021, а тому мають бути змінені судом.

18.01.2024 представником відповідача до суду надіслано відзив, в якому вона заперечує проти задоволення позовних вимог, просить відмовити, оскільки ОСОБА_2 є інвалідом, дохід якої є лише пенсія у розмірі близько 2 тисяч, вона забезпечує себе та дочку, сплачує комунальні послуги, оплату житла та купівлю найнеобхіднішого одягу, продуктів, медикаментів, оплату за проїзд. У свою чергу, дитина потребує додаткового догляду, розваг, арт-терапії та всього іншого. Крім того, позивачем не зазначено, що він знаходиться у Республіці Польща, де працює водієм. А також, ОСОБА_1 не надано інформації про вартість навчання та доказів того, що він утримує дружину, яка має інвалідність (а.с. 39-70, 71-113).

24.01.2024 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідачем у відзиві надано недостовірну інформацію, оскільки ОСОБА_1 не працює, не має постійного заробітку чи іншого постійного доходу. Крім того, позовна заява не переслідує цілей припинити участь в утриманні дитини, а тому позов підлягає задоволенню (а.с. 115-117).

01.02.2024 представником відповідача до суду надіслано правову позицію відповідача, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки позивач має заборгованість по сплаті аліментів станом на дату подання позову та на дату розгляду справи судом, ??позивач відсутній в Україні, на заняттях в університеті та у житті своєї дитини (а.с. 119-125, 126-131).

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду

відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено головуючого - суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 22-23).

Ухвалою судді від 27.11.2023 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с. 25-26).

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

ІІІ. Фактичні обставини справи

судом встановлено, що 25.10.2021 рішенням Святошинського районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно, починаючи з 13.08.2021 р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4-5).

Згідно військового квитка серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 28.02.2022 призваний у Збройні Сили України та звільнений (демобілізований) в запас 12.09.2022 (а.с. 6-7).

Відповідно до довідки №1932 від 14.11.2023 виданої Хмельницьким національним університетом Тарасюк В.М. є студентом денної форми навчання 2 курсу на бюджетній основі, термін навчання з 01.09.2022 до 30.06.2026 (а.с.8).

Як вбачається з Трудової книжки НОМЕР_4 від 15.10.2012 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 останнім записом є звільнення із займаної посади за власним бажанням від 14.04.2015 (а.с. 9-11, 117).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 05.05.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 12).

Відповідно до довідки АВ №0688633 до акта огляду медико соціальною експертною комісією ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 має другу групу інвалідності довічно, протипоказання важкої фізичної праці з довготривалою ходою (а.с. 13, 117).

Згідно відповіді на запит №91-63198/18/23 від 22.12.2023 Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перетнув кордон 14.06.2023, іншої інформації немає (а.с. 47-48).

Відповідно до довідки АВ №0996657 до акта огляду медико соціальною експертною комісією ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 має другу групу інвалідності довічно (а.с. 61, 62).

Як вбачається із довідки про доходи №224218 від 21.12.2023 виданої Пенсійним фондом України пенсіонеру ОСОБА_2 , сума пенсії за період з 01.12.2022 по 31.12.2023 складає 27209 грн 00 коп. (а.с. 57).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду

за змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 24.02.2020 у справі N 539/3532/18, в якій, аналізуючи релевантні правові норми, Верховний Суд вказав на те, що право вимагати зміни способу присудження аліментів має лише одержувач аліментів.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України.

Приписами ст. 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Отже, обставини встановлені в ході судового розгляду свідчать про те, що позивач фактично просить змінити спосіб стягнення, а не розмір аліментів, однак прерогатива обрання способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі), якщо останні вже визначені початково судовим рішенням, належить виключно одержувачу аліментів, у даному випадку відповідачу. Крім того, позивач посилається на те, що він утримує дружину, яка є інвалідом 2 групи, але доказів утримання дружини до суду не надано. Позивачем також зазначено, що він є студентом, що потребує значних фінансових ресурсів, однак з наданих до суду доказів вбачається, що позивач навчається на бюджетній формі, а тому суд критично ставиться до вказаної обставини.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти та відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також враховуючи той факт, що позивач фактично просить змінити спосіб стягнення аліментів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

V. Розподіл судових витрат

відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

Що стосується витрат на правову допомогу, слід зазначити.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 за № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В обґрунтування понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи у розмірі 12500 грн 00 коп., представник позивача надав до суду договір про надання правової допомоги від 13.11.2023; додаткова угода №1 до договору про надання правової допомоги від 13.11.2023; акт приймання-передачі наданої правової допомоги (виконаних робіт) за договором від 13.11.2023 і додатковою угодою №1 до договору від 13.11.2023; квитанцією до прибуткового касового ордера від 17.11.2023 сума 12100 грн 00 коп.

Однак, представником позивача не надано суду інших належних документів, що свідчать про оплату гонорару, інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформленого у встановленому законом порядку, зокрема квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), що позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, а суд перевірити надання та оплату таких послуг, а тому за наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються обставини здійснення позивачем оплати послуг за надання правової допомоги в зазначеному розмірі.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесення витрат на правничу допомогу у суді під час розгляду справи, а тому у відшкодуванні витрат, пов`язаних з правничою допомогою слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Конституції України; Закону України «Про охорону дитинства»; ст.ст. 75, 84, 141, 180-184, 191, 192 СК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 14.02.2024.