ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 лютого 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/3257/23

Головуючий у першій інстанції Олійник В. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/262/24

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Ніжинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області, Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, Міністерство оборони України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 серпня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_2 про оголошення фізичної особи померлою, встановлення причин смерті,

місце ухвалення рішення суду м. Ніжин,

час проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду 10 год 30 хв,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 01 вересня 2023 року.

У С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила визнати померлим її сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , старшого солдата в/ч НОМЕР_1 , з 17 травня 2022 року, місце смерті смт Десна Чернігівського району та області, із встановленням причини смерті останнього внаслідок загибелі через захист Батьківщини та відсічі збройної агресії Російської Федерації.

Мотивуючи заявлені вимоги, зазначала, що 20 квітня 2022 року її син був мобілізований до лав ЗСУ, проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , при постійному перебуванні за місцем дислокації вказаної частини. Після ракетного удару з боку Російської Федерації по військовому містечку ІНФОРМАЦІЯ_2 зв`язок із сином перервався. Згідно з наказами по в/ч НОМЕР_2 , НОМЕР_1 ОСОБА_3 занесено до списку військовослужбовців, які загинули та зникли безвісті в результаті ракетного удару.

Указувала, що за її заявою через зникнення сина відкрито кримінальне провадження. Від ІНФОРМАЦІЯ_3 заявниці надійшло повідомлення про зникнення сина безвісті 17 травня 2022 року в смт Десна внаслідок ракетного обстрілу. Тіло ОСОБА_3 не знайдено, лікарське свідоцтво чи фельдшерська довідка не видані, що позбавляє ОСОБА_1 можливості здійснити державну реєстрацію смерті сина в органах ДРАЦС. Оголошення сина померлим необхідне для отримання свідоцтва про смерть та соціальної грошової допомоги.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 31 травня 2023 року за ініціативи суду МОУ залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 29 серпня 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Оголошено померлим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжина Чернігівської області, громадянина України, який проживав в АДРЕСА_2 , старшого солдата в/ч НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті смт Десна Чернігівського району Чернігівської області. У задоволенні інших вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі МОУ, вважаючи рішення суду необґрунтованим, а викладені в ньому доводи безпідставними, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким залишити заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновки суду першої інстанції про доведеність вимог заявниці ґрунтуються лише на наказі командира в/ч НОМЕР_1 від 01 серпня 2022 року, згідно з яким військовослужбовець ОСОБА_3 вважається безвісно відсутнім під час виконання обов`язків військової служби. Проте суд помилково врахував наявність незавершеного кримінального провадження за ч. 1 ст. 115 КК України, в якому відсутнє остаточне рішення, оскільки до його завершення визнання особи померлою є передчасним.

Заінтересована особа зазначає, що відповідно до п. 13 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву з посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Сповіщення сім`ї померлого від 14 червня 2022 року, наказ командира в/ч НОМЕР_3 від 16 червня 2022 року та наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 01 серпня 2022 року не можуть бути належними та допустимими доказами вимог заявниці в розумінні ст. 77, 79 ЦПК України.

На переконання скаржника, належними доказами на підтвердження факту смерті військовослужбовця, згідно з Інструкцією з організації обліку особового складу ЗСУ, можуть бути: довідка про загибель, видана командуванням військової частини; повідомлення про смерть, видане ТЦК та СП; колективний акт про настання смерті, складений на місці загибелі та завірений командиром військової частини. Жоден з перелічених документів до матеріалів справи долучений не був. Незважаючи на те, що за матеріалами службового розслідування солдат ОСОБА_3 вважається безвісті зниклим під час виконання обов`язків військової служби, проте достовірно не встановлено, що він ймовірно загинув. Військовослужбовець міг самовільно залишити військову частину.

Указує, що на даний час тривають слідчі дії за двома кримінальними провадженнями, до закінчення яких, тим більше під час воєнного стану, оголошення ОСОБА_3 померлим є передчасним. Ураховуючи приписи ч. 2 ст. 46 ЦК України та ведення воєнних дій на території України, подання ОСОБА_1 заяви про оголошення сина померлим є також передчасним.

Зазначає, що оголошення ОСОБА_3 померлим необхідно заявниці, окрім іншого, для отримання одноразової грошової допомоги, тобто наявний спір про право, який повинен розглядатися в позовному провадженні, таким чином, суд, встановивши наявність спору про право, мав би залишити заяву без розгляду відповідно до вимог ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

Заявницею та іншою заінтересованою особою відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представників ОСОБА_1 та Міністерства оборони України, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою, встановлення причин смерті, суд першої інстанції виходив з того, що наявні у справі письмові докази не містять жодних суперечностей щодо обставин фактичної загибелі військовослужбовця ОСОБА_3 , що дає підстави для можливості зробити вірогідне припущення про його смерть внаслідок ракетного обстрілу збройними силами РФ під час виконання ним обов`язків військової служби. Суд указав, що з моменту події і на момент розгляду справи пройшло більше 6 місяців і заінтересованими особами не надано відомостей щодо місцеперебування ОСОБА_3 , у зв`язку з чим відхилив посилання представника міністерства щодо передчасності подання заяви через незавершення воєнних дій.

Районний суд констатував, що вимога стосовно встановлення причини смерті не підлягає задоволенню, оскільки підставою для оголошення військовослужбовця померлим є здійснення ракетного обстрілу збройними силами РФ через збройну агресію під час виконання обов`язків військової служби, тобто причина смерті фактично встановлена.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6).

З довідки Ніжинського районного ТЦК та СП від 23 травня 2022 року вбачається, що ОСОБА_3 призвано 20 квітня 2022 року до лав ЗСУ відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 69/2022 (а.с. 8).

Наказом начальника Ніжинського районного ТЦК та СП від 20 квітня 2022 року № 84 старший солдат ОСОБА_3 вважається призваним та направленим для проходження військової служби у розпорядження командира в/ч НОМЕР_2 АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Згідно з витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 20 квітня 2022 року № 4 старшого солдата ОСОБА_3 з 20 квітня 2022 року зараховано до списків особового складу даної частини (а.с. 9).

Факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України, зокрема з 24 лютого 2022 року, є загальновідомими, і в силу ч. 3 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Правовий режим воєнного стану триває з 24 лютого 2022 року по теперішній час.

23 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області із заявою за фактом зникнення сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є військовослужбовцем та зник в смт Десна Чернігівського району, з 17 травня 2022 року не виходить на зв`язок. Кримінальне провадження № 0002442 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, внесено до ЄРДР (а.с. 14).

14 червня 2022 року Ніжинським районним ТЦК та СП на адресу ОСОБА_1 надіслано сповіщення, в якому повідомлялося, що її син старший солдат військової служби за мобілізацією ОСОБА_3 зник безвісті 17 травня 2022 року в населеному пункті Десна під час ракетного обстрілу з боку країни-агресора Російської Федерації (а.с. 16).

В наказі командира в/ч НОМЕР_2 від 16 червня 2022 року № 170 «Про підсумки проведення службового розслідування» зазначено, що 17 травня 2022 року близько 04.29 збройними силами РФ був нанесений ракетний удар по військовому містечку № НОМЕР_4 АДРЕСА_1 , в результаті якого було частково зруйновано казарми АДРЕСА_3 , в якій проживали військовослужбовці в/ч НОМЕР_1 , та № 15, в якій проживали військовослужбовці в/ч НОМЕР_5 та НОМЕР_6 . Внаслідок ракетного удару та руйнування будівель загинули, зникли безвісти та зазнали поранень військовослужбовці в/ч НОМЕР_1 та НОМЕР_6 . За матеріалами службового розслідування вини в діях військовослужбовців в/ч НОМЕР_2 та НОМЕР_1 не виявлено (а.с. 12).

Листом начальника 2 відділення СВ УСБУ в Чернігівській області від 04 липня 2022 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що її заява про надання допомоги у встановленні місцеперебування ОСОБА_3 надійшла до слідчого відділу та долучена до матеріалів кримінального провадження № 0000030 від 17 травня 2022 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 115 КК України. На час надання відповіді вживаються всі необхідні слідчі дії для встановлення місцеперебування ОСОБА_3 (а.с. 15).

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 01 серпня 2022 року № 538 старший солдат ОСОБА_3 вважається безвісті відсутнім військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини та внаслідок нанесення противником ракетного удару 17 травня 2022 року (а.с. 13).

Звернувшись з вимогою про оголошення ОСОБА_3 померлим та встановлення причини його смерті, ОСОБА_1 зазначала, що її син проходив військову службу в в/ч НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 . Після ракетного обстрілу, що стався 17 травня 2022 року, зв`язок з сином припинився. Оголошення сина померлим необхідно для видачі свідоцтва про його смерть та отримання одноразової грошової допомоги.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За приписами ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Порядок розгляду судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою визначено главою 4 розділу IV ЦПК України.

Статтею 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

За змістом ч. 2, 3 ст. 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 про оголошення її сина, ОСОБА_3 померлим.

У справі встановлено, що заявниця є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20 квітня 2022 року ОСОБА_3 мобілізовано до лав ЗСУ і цього ж дня зараховано до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 , яка розташована у смт Десна Чернігівського району.

За результатами службового розслідування встановлено, що 17 травня 2022 року близько 04.29 збройними силами РФ нанесено ракетний удар по військовому містечку № НОМЕР_4 АДРЕСА_1 , в результаті якого частково зруйновано казарми, в яких проживали військовослужбовці, зокрема, в/ч НОМЕР_1 , а також загинули, зникли безвісти та зазнали поранень військовослужбовці в/ч НОМЕР_1 .

14 червня 2022 року ОСОБА_1 було сповіщено про те, що її син, ОСОБА_3 зник безвісті 17 травня 2022 року в смт Десна під час ракетного обстрілу з боку країни-агресора Російської Федерації, а згідно з наказом в/ч НОМЕР_1 від 01 серпня 2022 року ОСОБА_3 вважається безвісті відсутнім військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини та внаслідок нанесення противником ракетного удару 17 травня 2022 року.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що надані заявницею письмові докази не містять жодних суперечностей щодо обставин фактичної загибелі військовослужбовця ОСОБА_3 , що дає підстави для можливості зробити вірогідне припущення про його смерть внаслідок ракетного обстрілу збройними силами РФ ІНФОРМАЦІЯ_2 військового містечка ОСОБА_4 під час виконання ним обов`язків військової служби.

Твердження скаржника про те, що сповіщення сім`ї померлого, наказ командира в/ч НОМЕР_2 від 16 червня 2022 року та наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 01 серпня 2022 року не можуть бути належними та допустимими доказами на підтвердження обставин смерті ОСОБА_3 , відхиляються апеляційним судом з огляду на те, що підставою для оголошення особи померлою в судовому порядку є не факти, які напевно свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

Законодавцем роз`яснено, що для встановлення юридичного факту, а саме визнання людини померлою, заявникові необхідно звернутися до суду із відповідною заявою та доданими до неї доказами безрезультатного розшуку особи, відомостей про обставини її останнього відомого місця перебування та зникнення, можливого повідомлення про бойові дії, фізичні втрати за місцем служби або перебування особи.

Матеріалами справи повністю підтверджено і не оспорюється ні МОУ, ні ІНФОРМАЦІЯ_4 , що ІНФОРМАЦІЯ_2 збройними силами РФ нанесено ракетний удар по військовому містечку № НОМЕР_4 АДРЕСА_1 , в результаті якого частково зруйновано казарми в/ч НОМЕР_1 , а також загинули, зникли безвісти та зазнали поранень військовослужбовці в/ч НОМЕР_1 .

Саме у в/ч НОМЕР_1 проходив військову службу ОСОБА_3 , місце перебування якого з 17 травня 2022 року (дати ракетного обстрілу) по день розгляду справи невідоме. Відомостей про самовільне залишення частини ОСОБА_3 станом на 16 травня 2022 року матеріали справи не містять.

Пункт 13 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року звертає увагу судів на необхідність відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою це встановлення судовим рішення припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом ДРАЦС факту смерті.

Верховний суд у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 154/2135/17 дійшов висновку, що, виходячи зі змісту положень ст. 43, 46 ЦК України, ст. 305, 306 ЦПК України, у випадку, якщо особа, яка несла військову службу, пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, зокрема внаслідок вогневого впливу незаконних збройних формувань під час проведення антитерористичної операції (операції об`єднаних сил), такі обставини можуть виступати підставою для оголошення судом особи померлою на підставі ч. 2 ст. 46 ЦК України, а не визнання фізичної особи безвісно відсутньою на підставі ч. 1 ст. 43 ЦК України.

Відхиляються доводи скаржника про передчасність звернення ОСОБА_1 з даною заявою та висновку суду про оголошення особи померлою через недотримання строків, встановлених ч. 2 ст. 46 ЦК України, з посиланням на те, що воєнні дії на території України ще не закінчені.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 490/342/17 зазначив, що якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Подія, за якої безвісно зник військовослужбовець ОСОБА_3 , сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт Десна Чернігівського району та області, тобто станом на час розгляду справи минуло більше одного року. Стверджуючи про незавершеність воєнних дій на території України, у зв`язку з чим заява про оголошення фізичної особи не може бути задоволена, скаржник помилково ототожнив поняття «воєнний стан» та «воєнні дії».

Воєнний стан це конкретний правовий режим, який запроваджується у випадку загрози або фактичного нападу на країну іншою державою чи навіть кількома державами. Воєнні дії це організоване застосування військ, сил і засобів для воєнних операцій на суші, на морі, в повітрі, тощо.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 з 24 лютого 2022 року на території України було введено воєнний стан, який триває і на даний час. Наразі воєнних дій на території Чернігівського району Чернігівської області, зокрема, в районі смт Десна, не ведеться. Отже, суд першої інстанції правильно відхилив посилання представника МОУ щодо передчасності подачі ОСОБА_1 відповідної заяви.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги з приводу наявності у даній справі спору про право, у зв`язку з чим заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою (п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Відповідний порядок застосовується, зокрема, якщо встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Верховний Суд у своїй постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 указав, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Заявниця, скеровуючи заяву до суду, зазначала, що оголошення ОСОБА_3 померлим необхідно для отримання свідоцтва про смерть сина та отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої сім`ям загиблих осіб відповідно до постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168. У якості заінтересованих осіб зазначила Ніжинський відділ ДРАЦС та Чернігівський ОТЦК та СП.

Таким чином, оголошення фізичної особи померлою у даному випадку не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Заявниця відповідно до положень ст. 306 ЦПК України указала мету, для якої слід оголосити сина померлим, що автоматично спір не породжує. ОСОБА_1 не заявляє вимог майнового характеру та не обґрунтовує свою заяву наявністю будь-якого майнового спору за наслідками оголошення сина померлим. Заінтересована особа не наводить аргументів на підтвердження доводів про існування між сторонами спору про право, зокрема не зазначає, що заявниця не має права на отримання допомоги або не підтвердила родинні відносини з ОСОБА_3 , або останнього визнано безвісті відсутнім військовослужбовцем не під час виконання обов`язків військової служби, тощо. Спір про факт, що, на думку заінтересованої особи полягає в неочевидності його існування, не свідчить про наявність спору про право.

Таким чином, колегія суддів вважає, що районний суд правильно указав про відсутність правових підстав для залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України, оскільки із заяви про оголошення фізичної особи померлої спору про право не вбачається.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, враховуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, правильно визначив наявність правових підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 про оголошення її сина, ОСОБА_3 померлим. Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування чи зміни правильного по суті судового рішення

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 серпня 2023 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2024 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко