Справа № 465/8691/23
УХВАЛА

19.02.2024 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Ференц Р.І.,

секретар судового засідання Матківська Р.Р.,

за участі сторін цивільного провадження:

заявник - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанстандарт» повноважний представник не прибув,

заінтересована особа (первісний стягувач) - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» повноважний представник не прибув,

заінтересована особа (боржник) ОСОБА_1 не прибула,

заінтересована особа приватний виконавець Пиць А.А. не прибув,

розглянувши в м. Турка Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за заявою товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанстандарт», заінтересована особа (первісний стягувач) товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», заінтересована особа (боржник) ОСОБА_1 , заінтересована особа приватний виконавець Пиць Андрій Андрійович про заміну сторони у виконавчому провадженні, шляхом заміни стягувана його правонаступником, -

В С Т А Н О В И В :

31.10.2023 року в Франківський районний суд м. Львова засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» про заміну сторони (стягувача) його правонаступником у виконавчому провадженні №64219523, в якій заявник просить замінити первісного стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Центр Фінансових Рішень» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» у виконавчому провадженні №64219523 щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 , відкритому 21.01.2021 року на підставі виконавчого напису нотаріуса №90285 від 31.10.2020 року.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 31.10.2023 року відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду від справу було передано на розгляд судді Франківського районного суду м. Львова Кузь В.Я.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова Кузь В.Я. від 08.11.2023 року матеріали заяви передано за територіальною юрисдикцією на розгляд до Турківського районного суду Львівської області з підстав, які вказані в ухвалі суду.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи, оформленого відповідним протоколом від 20.12.2023 року, для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Ференц Р.І.

Вирішуючи питання про прийняття до провадження у справі суд встановив наступне.

Предметом заяви є заміна сторони (стягувача) його правонаступником у виконавчому провадженні №64219523.

Відповідно до статті 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Відповідно до вимог ст.19 ЦПК України до компетенції судів належить розгляд цивільних справ, оскільки ч.1 ст.19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції.

Вирішуючи питання прийняття до свого провадження справи, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності. Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа. Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

Справа підсудна Турківському районному суду Львівської області, оскільки ст.ст.23, 27 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції.

Заява подана особою, яка згідно вимог ст.47 ЦПК України наділена цивільною процесуальною дієздатністю.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН ПО СПРАВІ.

Позиція особи, яка звернулася в суд.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» Мотузенко І.О звернувся в суд із заявою про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні, в якій заявник просить замінити первісного стягувача товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанстандарт» у виконавчому провадженні 64219523 щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, відкритого 21.01.2021 року на підставі виконавчого напису нотаріуса №90285 від 31.10.2020 року.

Позиція сторін по справі.

Заявник товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» повноважний представник не прибув, подав заяву про слухання справи у відсутність представника заявника.

Заінтересована особа (боржник) ОСОБА_1 не прибула, заяв на адресу суду не надсилала.

Заінтересована особа приватний виконавець Пиць А.А. не прибув, заяв на адресу суду не надсилав.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 25.12.2023 року прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Судові засідання про справі призначалися 16.01.2024 року, 24.01.2024 року, 19.02.2024 року.

Враховуючи неявку учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд керується вимогами ч.1 ст.223 ЦПК України якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно вимог ст.131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному ст.129 ЦПК України, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Суд вважає, що немає порушення прав сторін, оскільки справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані щодо своєчасного повідомлення особи про місце і час розгляду справи та якщо не надійшло клопотання про відкладення цього розгляду.

Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність сторін по справі, суд враховує практику Європейського суду з прав людини стосовно критеріїв розумних строків, поведінку заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 року тощо), а також приймаючи до уваги рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних у справі даних і доказів.

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ "Богонос проти Росії" від 05.02.2004 року).

Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця Пиць А.А. перебуває виконавче провадження № 64219523, відкрите на підставі виконавчого напису № 90285 вчиненого 31.10.2020 року приватним нотаріусом Горай Олегом Станіславовичем про стягнення боргу з боржника яким є ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень».

Виконавче провадження № 64219523 відкрите, що підтверджується інформаційними довідками з сайту «Автоматизованої системи виконавчих проваджень».

02.02.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (Первісним стягувачем) та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанстандарт» було укладено Договір № 20230202 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступило товариству з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс», а товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанстандарт» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № .

У відповідності до Договору № 20230202 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, надалі за текстом - Боржники, зазначених у Додатках №1 та № 3 до цього Договору (надалі також - Реєстр Боржників), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за Права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим Договором».

Відповідно до Договору № 20230202 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді»

Заміна сторони у виконавчому написі, вчиненому нотаріусом, та заміна сторони у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса є відмінними правовими категоріями, оскільки заміна сторони у виконавчому провадженні є можливою виключно у разі відкриття відповідного виконавчого провадження, що передбачено спеціальним правилом статті 15 Закону № 1404-V11I

Виконавчий напис нотаріуса є різновидом виконавчого документа в розумінні статті З Закону № 1404-V11I, який є відмінним від виконавчого листа за формою, змістом, а також суб`єктом та процедурою видання, отже, положення частини п`ятої статті 442 Цивільного процесуального кодексу України не мож)ггь бути застосовані за аналогією у випадку заміни сторони у виконавчому написі нотаріуса, виконавче провадження за яким ще не відкрито.

Відповідно до статті 88 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон № 3425-ХІІ) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більще трьох років. Тобто саме нотаріус при вчиненні виконавчого напису перевіряє належність стягувана й у разі зміни сторони правовіднощення саме новий учасник і буде стягувачем у новому виконавчому написі за зверненням нової сторони (нового учасника) правовідносин.

За вимогами статті 91 Закону № 3425-ХІІ виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом трьох років з моменту його вчинення. Поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого напису здійснюється відповідно до Закону № 1404-УІІІ.

Вчинення виконавчих написів нотаріусами врегульовано у главі 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази заявника на обгрунтування заявлених вимог, суд, вирішуючи спір між сторонами, виходить з наступних мотивів та норм права.

Судом встановлено, що стягувач вибув, що тягне за собою неможливість виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч.1 ст.442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження визначається як завершальна стадія судового провадження. Таке розуміння виконавчого провадження відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Так у п.15 рішення ЄСПЛ у справі «Моргуненко проти України» від 06.09.2007 року (заява № 43382/02) вказується таке: «Суд зазначає, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження («Скордіно проти Італії») 36813/97, п.197). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес («Естіма Джордж проти Португалії»), рішення від 21.04.1998 року, «Сіка проти Словаччини», N 2132/02, пп.24-27, від 13.06.2006 року)».

За змістом ст..512 ЦК України, ст..442 ЦПК України та ст..15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

У зв`язку з такою зміною відбувається вибуття особи з провадження, у зв`язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належною стороною проводиться відповідно вимог до ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», ст.442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин звернення правонаступника із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст.ст.512, 514 ЦК України та ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Відповідно, до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 20.11.2013 року № 6-122цс13, виходячи зі змісту ст..ст.512,514 ЦК України, ст.378 ЦПК України, ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення права вимоги, правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувана.

Крім цього, із змісту вказаної постанови Верховного Суду України, вбачається, що згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Верховний Суд 25.04.2018 року у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 2-Н-148/09, провадження №61-1104св18 (ЄДРСРУ № 73627702) досліджував питання щодо заміни сторони виконавчого провадження її правонаступником та дійшов висновку, що заміна сторони правонаступником може відбуватися, як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Аналогічна позиція міститься і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 року по справі № 6-1355/10, провадження № 61-1207бсв18.

Згідно з ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Пункт 9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Провівши аналіз положень ст.442 ЦПК України, при цьому взявши до уваги положення ч.5 ст.124 Конституції України та ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини, основоположних свобод, статус стягувана та боржника, сторони судового процесу, набувають з моменту, коли у позивача з`являється право на отримання виконавчого документу - тобто з моменту набранням рішення законної сили.

Враховуючи принцип обов`язковості виконання судових рішень, закріплений Основним Законом України, неприпустимо вважати що заміна сторони виконавчого провадження можлива виключно за наявності відкритого виконавчого провадження при примусовому виконанні рішення суду.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Закону України «Про виконавче провадження».

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 09.09.2019 року №711/10368/2012.

Також у висновку, викладеного Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 27.11.2019 року у справі № 496/2685/13-ц вказано про те, що заміна сторони правонаступником можлива і після закриття виконавчого провадження у зв`язку з його виконанням.

Тривале невиконання рішення суду викликає у Відповідача хибне переконання про необов`язковість його виконання та завдає шкоди репутації всій судовій системі України.

Згідно ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

У своїй практиці розгляду заяв щодо виконання рішень судів Верховний суд України неодноразово зазначав, що ст..6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28.07.1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19.03.1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Верховний суд у Постанові від 09.12.2019 року у справі №2-3627/09 дійшов наступних висновків: «Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Основним Законом України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відмова суду в прийнятті заяв, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове виконання можливо лише шляхом заміни сторони стягувана у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.

Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.

Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.

З аналізу наведеного можна зробити висновок про те, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Відтак заміна у разі вибуття сторони виконавчого провадження правонаступником має відбуватись з одночасною заміною правонаступником відповідного учасника справи. Відповідний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду також у постанові від 03.11.2020 року у справі № 916/16/17 (п.73).

В такому випадку особа, яка вважає себе правонаступником позивача/стягувача та бажає набути та реалізувати існуючі процесуальні права, притаманні позивачу/стягувачу, може заявити про заміну сторони у справі, ініціювавши відкриття відповідної стадії процесу. Саме після відкриття однієї зі стадій процесу і можуть бути досліджені обставини та подані на їх обґрунтування докази щодо правонаступництва у спірних правовідносинах.

Оскільки на стадії виконання судового рішення відбулася заміна в зобов`язанні, що є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу, право вимоги на заміну сторони підставне, то є підстави для заміни сторони з вибулого стягувана товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» на правонаступника товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанстандарт».

Суд вважає, що заявником надані належні, допустимі та достовірні докази, які підтверджують право заявника на заміну сторони в зобов`язанні.

Керуючись ст.ст.512,514 ЦК України, ст.ст.258-261,442 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» Мотузенко І.О. про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні №64219523 по примусовому виконанню виконавчого напису №90285 вчиненого 31.10.2020 року приватним нотаріусом Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_1 в користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» заборгованості на правонаступника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанстандарт» - задовольнити.

Замінити у виконавчому провадженні сторону вибулого стягувача з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» на правонаступника товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанстандарт» у виконавчому провадженні відкритому на підставі виконавчого напису №90285, вчиненого 31.10.2020 року приватним нотаріусом Горай Олегом Станіславовичем про стягнення боргу з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт».

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Ознайомитись з текстом судового рішенням в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Р.І.Ференц