РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2024 року

м. Рівне

Справа № 570/4936/20

Провадження № 22-ц/4815/40/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Мороз А.В.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 адвоката Михайлова В.О. на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз Світлана Станіславівна про витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020 року ОСОБА_5 звернулась в Рівненський районний суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_4 , яким просила, з урахуванням уточнених позовних вимог, витребувати житловий будинок, загальною площею 116,3 кв.м., житловою площею: 72,4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку загальною площею 0,35 га., що розташована за вказаною адресою під вказаним будинковолодінням, із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 , зареєстрованого у реєстрі нерухомості, запис про право власності: 36192432, на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51900629 від 07.04.2020 10:33:11, реєстратора Виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області Левчука Юрія Сергійовича, на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2006, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз Світланою Станіславівною за реєстровим №138) на користь ОСОБА_5 .

В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона згідно з свідоцтвом про право власності від 28.02.2000, виданого Шпанівською сільського радою Рівненського району Рівненської області, є власником житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

15.10.2020 їй стало випадково відомо, і вона перевірила цю інформацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, що її син ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу майна від 22.05.2006, посвідченого приватним нотаріусом Сивоглаз Світланою Станіславівною у реєстрі за №138, 03.04.2020 оформив на себе право власності на цей житловий будинок.

Разом з тим, жодного договору купівлі-продажу щодо належного їй будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , вона не укладала та не підписувала, а наявний у вказаному договорі підпис їй не належить.

З моменту отримання зазначеної нерухомості позивачка проживає у зазначеному належному їй будинку, самостійно сплачує кошти за комунальні послуги, оригінали правовстановлюючих документів на будинок та земельні ділянки (Свідоцтва про право власності на будинковолодіння від 28.02.2000р. та Державний акт на право приватної власності на землю II-РВ Л034337) знаходяться у неї, що унеможливлює укладення оспорюваного договору, оскільки такі документи при укладенні правочинів, залишаються у нотаріуса, та що також підтверджує факт підроблення договору купівлі-продажу.

У 2002 році нею складений заповіт щодо вказаного будинковолодіння на користь її дочки ОСОБА_6 , який на даний час є чинним, та також підтверджує відсутність її волі на продаж вказаного майна іншим особам, зокрема, сину.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 11 липня 2023 року позов задоволено. Витребувано житловий будинок, загальною площею 116,3 кв.м., житловою площею: 72,4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку загальною площею 0,35 га., що розташована за вказаною адресою під вказаним будинковолодінням, із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 , зареєстрованого у реєстрі нерухомості, запис про право власності: 36192432, на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51900629 від 07.04.2020 10:33:11, реєстратора Виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області Левчука Юрія Сергійовича, на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2006, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз Світланою Станіславівною за реєстровим №138.) на користь ОСОБА_5 .

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_4 , в інтересах якого діє представник адвокат Михайлов В.О., вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає про те, що позивачка згідно вимог ч.3 ст. 49 ЦПК України, була позбавлена можливості змінювати предмет позову, згідно поданої нею заяви від 01.10.2021 року, оскільки підготовче судове засідання закрито 05.08.2021 року та призначено справу до судового розгляду на 22.09.2021 року.

Вказує на наявність обов`язкових підстав для скасування судового рішення, а саме неналежне повідомлення про дату розгляду справи відповідача та його представника, а також розгляд справи суддею, якій заявлено відвід.

Вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки витребував із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 земельну ділянку, яка не була предметом оскаржуваного договору купівлі продажу від 22.05.2006 року та не була предметом спору.

Не погоджується з висновками суду про неукладеність договору купівлі-продажу та відсутність нотаріального посвідчення, оскільки почеркознавча чи технічна експертиза документів з метою встановлення факту підроблення підписів чи печатки на оспорюваному договорі не призначалась.

Стверджує, що позивачка змінила позовні вимоги з визнання недійсним договору на витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикація) проте не довела, що є власником спірного будинку, оскільки документи на підставі яких вона вважає себе власником (рішення сесії та свідоцтво про право власності) визнані рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 20.06.2023 року у справі №570/3718/21 нікчемними.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у позовних вимогах відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилаючись на принцип непорушності права власності закріплений в ст.41 Конституції України та норми ст.ст. 321, 328, 387, 640, 657, 220 ЦК України, щодо права власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_4 незаконно та безпідставно заволодів нерухомим майном, а саме: житловим будинком, загальною площею 116,3 кв.м., житловою площею: 72,4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельною ділянкою загальною площею 0,35 га., що розташована за вказаною адресою під вказаним будинковолодінням.

Такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом, згідно з свідоцтвом про право власності від 28 лютого 2000 року, виданого Шпанівською сільською радою Рівненського району Рівненської області, позивачка ОСОБА_5 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 11).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності серії ІІ-РВ №034337 позивачу належать земельні ділянки загальною площею 0,35 га, що розташовані в АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 12).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 46424205 від 27.10.2015р., ОСОБА_5 здійснено державну реєстрацію на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (т.1. а.с. 30).

Згідно з Технічним паспортом на житловий будинок АДРЕСА_1 від 21.10.2015, ОСОБА_5 належить 1/1 частки (т.1 а.с. 36).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17).

З визнанням того, що державною реєстрацією права власності на нерухоме майно підтверджується володіння цим майном, у судову практику увійшла концепція "книжного володіння".

Зазначене також узгоджується з висновками, до яких прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2023 року по справі №362/2707/19.

В постановах Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справі № 917/927/17, від 27 червня 2018 року у справі № 925/797/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 904/750/19, від 27 травня 2020 року у справі № 442/2771/17, від 09 березня 2021 року у справі № 756/4120/16-ц вказано, що свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, тобто оскаржуване свідоцтво про право власності не породжує виникнення у відповідача відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. Таким чином, скасувати (визнати недійсним) свідоцтво про право власності на майно можливо тільки у разі визнання недійсним (незаконним) відповідного рішення, на підставі якого видано це свідоцтво.

Встановлено, що рішення Шпанівської сільської ради від 25.11.1997 р. №329 на підставі якого позивачці видано свідоцтво про право власності на спірне будинковолодіння є чинним, а у його скасуванні відмовлено рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 20.06.2023 року у справі №570/3718/21. Самі ж по собі доводи ОСОБА_4 щодо відсутності у ОСОБА_5 права власності на спірне майно суперечать його ж доводам про набуття ним права власності на предмет спору на підставі договору купівлі-продажу укладеного ним з ОСОБА_5 .. Тобто він не міг набути право власності від особи в якої такого права не було за його твердженням.

Згідно повідомлення №24/01-16 від 03.11.2020, наданого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Сивоглаз Світланою Станіславівною, 22 травня 2006 року договір купівлі-продажу житлового будинку та двох земельних ділянок, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , приватний нотаріус Сивоглаз С.С. Рівненського міського нотаріального округу не посвідчувала, вказаний договір є підроблений за ознаками:

приватний нотаріус Сивоглаз С.С. є нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу, а не Рівненського районного нотаріального округу, як того вимагає ст. 55 ЗУ «Про нотаріат» щодо місцезнаходження майна Рівненського району;

договір не викладено на спеціальному бланку нотаріальних документів суворої звітності;

посвідчувальний напис на договорі не відповідає формам, зазначеним у Правилах ведення нотаріального діловодства;

зміст договору не відповідає формі посвідчених нотаріусом ОСОБА_7 договорів купівлі продажу нерухомого майна у той період;

печатка нотаріуса підроблена;

підпис нотаріуса підроблений;

дата посвідчення договору вигадана;

реєстровий номер нотаріальної дії вигаданий;

22 травня 2006 року нотаріус Сивоглаз С.С. не працювала, нотаріальні дії не вчиняла.

З дослідженого в судовому засідання місцевого суду оригіналу журналу реєстрації нотаріальних дій нотаріуса Сивоглаз С.С., за 2006 рік том 2, в якому прошнуровано, пронумеровано та опечатано 201 аркуш, на аркуші тому 35, останній запис за 21.05.2006р. зазначено під №23/59, а наступний запис за 24.05.2006 року під №23/60. Нотаріальних дій за 22.05.2006р. вказаний реєстр не містить.

Тому колегія суддів вважає, що доводи відповідача про недоведеність позивачкою права власності на спірне майно та його твердження про належність такого права йому, не заслуговують на увагу.

Отже, установлені судом обставини є достатніми для кваліфікації договору купівлі-продажу нікчемним у зв`язку з недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення.

ОСОБА_4 по справі відмовився надати оригінал договору купівлі-продажу майна від 22.05.2006, реєстраційний № 138, що унеможливило проведення будь-якої технічної експертизи, зокрема і почеркознавчої, а тому місцевий суд правильно застосував приписи ч.6 ст.95 ЦПК України та дійшов висновку про відсутність договірних відносин між сторонами спору.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недотримання позивачем строку визначеного ч.3 ст. 49 ЦПК України, оскільки місцевий суд залишив поза увагою подану заяву про зміну предмета позову від 01.10.2021 року, а виходив з вимог заяви від 25 червня 2021 року, що подана до закриття підготовчого засідання . (т.1 а.с.165-166,132).

Доводи апеляційної скарги про вихід місцевим судом за межі позовних вимог безпідставні, оскільки задоволені вимоги відповідають заявленим та уточненим вимогам від 25 червня 2021 року поданим до закриття підготовчого судового засідання 05.08.2021 року (т.1 а.с. 132).

Як вбачається з ксерокопії договору купівлі-продажу від 22 травня 2006 року укладеному від імені сторін в даній справі, в п.1.1 предметом договору зазначено не тільки будинок житловий, але й земельну ділянку на якій він розташований 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства 0,10 га (т.1 а.с. 13).

Вірно акцентовано увагу, як позивачкою так і місцевим судом, на витребуванні земельної ділянки, оскільки особи які набули право власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, що відповідає принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній споруди закріплений у ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України.

Щодо заявленого відводу, то слід виходити з наступного.

Згідно із ч. 3 ст. 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Суддя Кушнір Н.В. прийняла до свого провадження дану справу ухвалою від 03 травня 2022 року (т.1 а.с. 226), заяву про відвід судді від 10 липня 2023 року подано 11 липня 2023 року, тобто в день розгляду справи по суті, при цьому, враховуючи обґрунтування заяви про відвід судді, підстави такого відводу були відомі позивачеві з моменту відкриття провадження у даній справі, причин поважності пропуску такого строку позивач не пояснює, таким чином позивачем було пропущено строк на подання заяви про відвід.

Відповідно до протоколу судового засідання №1706010 (т.2 а.с. 65) суд розглянув подану заяву про відвід та обґрунтовано залишив без розгляду з чим погоджується колегія суддів з вищенаведених мотивів.

Крім того, дослідивши зміст заяви, апеляційний суд прийшов до висновку, що наявність кримінального провадження по обвинуваченню колишнього помічника судді за участю потерпілої ОСОБА_6 , яка є представником позивачки у цій справі не вказує на упередженість судді та не є безумовною підставою для її відводу.

Також за змістом поданої заяви про відвід відповідач ОСОБА_4 вказує про свою обізнаність про дату та час розгляду справи, а сама заява про відвід подана безпосередньо до канцелярії суду до початку судового засідання. Отже, спростовуються доводи апелянта про необізнаність про розгляд справи та вказують фактично на зловживання процесуальними правами, намаганням маніпулювати місцевим судом, що підтверджується численними заявами про відкладення розгляду справи, заявами про відвід суддів та повним ігноруванням вимог та завдань цивільного процесу передбачених ст.2 ЦПК України.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає,

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 адвоката Михайлова В.О. залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2024 року.

Головуючий Боймиструк С.В.

Судді: Гордійчук С.О.

Шимків С.С.