Провадження № 22-ц/824/2136/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Медведчук Д.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 липня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «Росвен Інвест Україна», на обґрунтування якої позивач зазначав, що 27.04.2013 між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № 015-28001-270413.

Згідно умов вказаного Договору відповідачу було надано кредит у сумі 25 909,26 грн. а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти не пізніше 26.04.2016.

27.04.2018 року між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено Договір факторингу №409-К, відповідно до умов якого право грошової вимоги за Договором, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна».

Враховуючи те, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконує і станом на 27.04.2013 має заборгованість в загальному розмірі 33281,15 грн., позивач просить позов задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 липня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 33 281, 15 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 2 270,00 грн., а всього разом 35 551, 15 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про залишення позову без задоволення, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції.

Вказує, що вона не укладала спірний кредитний договір, її документи було використано невстановленою особою та, що вона втратила свій паспорт і нею було подано заяву до правоохоронних органів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково , з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконує, доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було.

Однак, хоча і колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, проте позаяк справа була розглянута судом першої інстанції у відсутність відповідача ОСОБА_1 , яка не була належним чином повідомлена про дату і час розгляду, що свідчить про порушення судом норм процесуального права, що з огляду на приписи п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України, дає підстави для висновку про наявність передбачених законом обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового судового рішення, на підставі п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України, відповідно до положень якої, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Перевіривши матеріали справи, колегією суддів встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.04.2013 між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № 015-28001-270413.

Згідно умов вказаного Договору відповідачу було надано кредит у сумі 25 909,26 грн. а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти не пізніше 26.04.2016.

27.04.2018 року між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено Договір факторингу №409-К, відповідно до умов якого право грошової вимоги за Договором, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна».

Враховуючи те, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, розмір заборгованості за кредитним договором станом на 27.04.2013 становить 33 281,15 грн.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

З підстав викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 33 281,15 грн.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідач не надала жодних достатніх доказів на спростування вищенаведених обставин, а доводи апелянта про те, що вона не укладала спірний кредитний договорів, а її документи було використано невстановленою особоюоцінюються колегією суддів критично, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження таких доводів нею не було надано.

Наданий відповідачкою апеляційному суду висновок почеркознавчої експертизи №1069/02/2024 від 06.02.2024, виготовлений на її замовлення, не може бути визнаний судом належним та допустимим доказом на підтвердження наведених відповідачем обставин, з огляду на те, що у колегія суддів виникли сумніви в належності даного висновку, у зв`язку з його проведенням не на підставі оригіналів, а на підставі технічних копій документів, що містять підпис ОСОБА_1 , що не відповідає вимогам положень Закону України від 25 лютого 1994 року N 4038-XII «Про судову експертизу», Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року N 53/5.

Як вбачається із змісту ст. 76 ЦПК України висновки експертів є засобом встановлення даних (доказів), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з нормами ст.ст. 102, 106 ЦПК України, а також положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» висновок експерта є доказом в цивільному процесі. Він не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз`яснено, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідач від проведення в суді апеляційної інстанції судової почеркознавчої експертизи категорично відмовилася і жодних інших належних доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги не надала.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, на підставі п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України, як таке, що ухвалено за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце розгляду справи, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Крім цього, у зв`яжу із задоволенням позову, відповідно до положень статті 141 ЦПК України, суд покладає на відповідача в повному обсязі сплачений позивачем судовий збір.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 липня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 33 281 (тридцять три тисячі двісті вісімдесят одну) гривню 15 копійок та судовий збір у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до вимог ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Головуючий: Судді: