КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/6305/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 лютого 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Союсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Корінного Дениса Олександровича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача на підставі судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку щомісячно, встановивши їх у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, а також позивач просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, нарахованої на підставі наказу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року за період з 01.09.2019 року по 01.01.2022 року на суму коштів, які були перераховані позивачем відповідачу за цей період.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що від зареєстрованого шлюбу сторони мають спільного неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 01.04.2023 року заборгованість позивача по аліментам становила 207 821,75 грн.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що він є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, після смерті матері у червні 2010 року його стан здоров`я погіршився, і він терміново для подальшого лікування переїхав до Ізраїлю, де у 2013 році йому було проведено операцію з трансплантації серця.

Відповідач до кінця 2014 року за дорученням отримувала пенсію позивача по інвалідності. Орієнтовно з 2017 року відповідач знову ж таки без дозволу та згоди позивача дозволила заселитися і жити іншому чоловіку, з яким досі спільно проживає. До приїзду позивача в Україну в 2021 році ніяких домовленостей по аліментам між сторонами не було та не повставало питання про їх сплату, доки відповідач не дізналася про вступ позивача у спадщину після смерті матері та реєстрацію ним права власності на квартиру.

Як йому стало відомо, згідно виконавчого листа № 755/14870/19, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 13 серпня 2021 року, з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно та до повноліття дитини.

29.03.2023 року позивач дізнався, що Дніпровським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) було прийнято рішення про арешт нерухомого майна позивача - квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач ніколи не ухилявся від своїх обов`язків по утриманню сина, перераховував йому кошти, не зважаючи на те, що він сам є обмежено працездатним з інвалідністю. Крім того, він погоджується із своїм зобов`язанням дбати про дитину та сплачувати аліменти, проте вважає, що при видачі судового наказу від 17.09.2019 року судом не взято до уваги обставини, які мають значення для визначення розміру таких аліментів, а саме стан здоров`я позивача та його матеріальне становище, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Корінний Д.О.подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом безпідставно залишено без задоволення клопотання самого позивача, яке міститься в тексті позовної заяви щодо витребування у АТ КБ «ПриватБанк» інформації про грошові перекази, здійснені ним через міжнародні системи переказів, які надійшли на рахунки відповідача ОСОБА_2 . Дане клопотання було викликано необхідністю підтвердити свої посилання про регулярні перекази коштів відповідачу на утримання дитини через платіжні системи.

В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що перебуваючи весь час на території держави Ізраїль, не маючи об`єктивної можливості приїхати в Україну особисто, що пов`язано зі станом здоров`я та необхідністю весь час бути під наглядом лікарів, він доручив своєму представнику звернутись з відповідними запитами на отримання необхідної інформації. Проте уповноважена особа АБ КБ «Приватбанк» тричі відмовила у наданні інформації з різних мотивів та також було запропоновано цю інформацію отримати через запит суду.

Вказує, що він є інвалідом з дитинства, хоча об`єктивно і не мав можливості продовжити статус інваліда після 2014 року - для проходження комісії необхідно особисто бути присутнім, а він перебуває в Ізраїлі та не працює. Обмежена працездатність та великі витрати на постійне лікування не дозволяють йому виділяти на утримання сина більше коштів ніж він фізично може виділити.

Крім того, відповідачка разом з їхнім сином проживають в квартирі, яка є особистою приватною власністю позивача. Проживаючи у вказаній квартирі остання перешкоджає йому у користуванні його приватною власністю, хоча він би міг здавати в оренду власну квартиру і таким чином сплачувати аліменти на утримання сина.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п. 1 ч. 4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що від зареєстрованого 08.11.2008 року шлюбу сторони мають спільного неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 25.04.2009 року, актовий запис № 738.

За даними виписки із Акту огляду МСЕК від 29.11.2010 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності з дитинства строком до 01.12.2012 року.

За даними виписки із Акту огляду МСЕК від 20.12.2012 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності з дитинства строком до 01.12.2014 року.

17.09.2019 року Дніпровським районним м. Києва судом у справі № 755/14870/19 видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

02.09.2021 року державним виконавцем Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 755/14870/23, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 13.08.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 16.09.2019 року і до повноліття дитини.

За даними виписки по рахунку, наданої ОСОБА_1 , останнім здійснювалися грошові перекази за допомогою платіжної системи «MoneyGram» на рахунок ОСОБА_2 у період з 2016 року по квітень 2021 року.

12.04.2022 року державним виконавцем Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 755/14870/23, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 13.08.2021 року, згідно якого заборгованість ОСОБА_1 по аліментам за період з вересня 2020 року по березень 2023 року становить 207 821,75 грн.

07.08.2023 року державним виконавцем Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 755/14870/23, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 13.08.2021 року, згідно якого заборгованість ОСОБА_1 по аліментам за період з вересня 2020 року по липень 2023 року становить 229 093,75 грн.

Крім того, відповідачем ОСОБА_2 долучено до матеріалів справи виписку по картковому рахунку малолітнього ОСОБА_3 , складену АТ КБ «ПриватБанк» за період з серпня 2021 року по вересень 2023 року, а також медичні висновки щодо стану здоров`я малолітнього ОСОБА_3 та понесення відповідачем витрат на лікування дитини.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення, оскільки позивач, звертаючись до суду із даним позовом, просив суд зменшити розмір аліментів, встановлений судовим наказом, з частини доходу позивача щомісячно на аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн щомісячно, що фактично є зміною способу присудження аліментів, право на реалізацію якого ч. 3 статті 181 СК України надано лише одержувачу аліментів, з яким постійно проживає дитина, в той час як позивач є платником аліментів, що виключає його право звертатися із заявою про зміну способу присудження аліментів.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини першої статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч. 1 СК України) є різними правовими інститутами.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що звертаючись до суду із позовними вимогами про зменшення розміру аліментів, який встановлений судовим наказом, з частини доходу позивача щомісячно на аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн щомісячно, фактично позивач просив суд про зміну способу присудження аліментів, право на реалізацію якого частини 3 статті 181 СК України надано лише одержувачу аліментів, з яким постійно проживає дитина.

Крім того, слід зазначити, що згідно змісту статті 192 СК України платник аліментів має право звернутись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження значного погіршення його майнового становища, або стану здоров'я починаючи з вересня 2019 року, тобто з часу постановлення Дніпровським районним судом м. Києва судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо часткового звільнення від сплати заборгованості по аліментам, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не оскаржено у встановленому законом порядку розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 12.04.2022 року, складений державним виконавцем, а надані докази щодо погіршення його стану здоров`я у вигляді виписок із акту огляду МСЕК не є належними доказами на підтвердження виникнення підстав для часткового звільнення від сплати заборгованості по аліментам, оскільки останньою випискою від 01.12.2012 року інвалідність встановлено до 01.12.2014 року, що значно передує виникненню спірних правовідносин, тому такі докази не мають правового значення в розрізі даного спору. Інших доказів, що мають істотне значення для часткового звільнення платника аліментів від нарахованої заборгованості по аліментам, позивачем до матеріалів справи не долучено.

Колегія суддів також погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Зі змісту ст. 27 Конвенції про права дитини та ч. 2 ст. 182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд має враховувати ряд обставин, як стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Разом з тим, визначальним при вирішенні питання про розмір аліментів є інтереси дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

У даній справі встановлено, що 17.09.2019 року Дніпровським районним м. Києва судом у справі № 755/14870/19 видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Верховний суд у постановах від 21.07.2021 (справа №477/1165/20); від 15.09.2021 (справа №712/6079/18) звертає увагу, що лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Позивачем у даній справі не надано належних та допустимих доказів, підтверджуючих зміну після набрання законної сили наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 17.09.2019 року обставин, що впливають на розмір платежів.

Крім того, заявляючи вимогу про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах, яка була нарахована на підставі судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва від 17.09.2019 року за період з вересня 2019 року по 01.01.2022 року, позивач не вказав на яку суму коштів наявної аліментної заборгованості слід звільнити позивача, щ унеможливило перевірку судом зазначених обставин.

Посилання в апеляційній скарзі, як на підставу для скасування рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року, на те, що судом першої інстанції не витребувано доказів про перерахунок коштів на користь відповідача в якості аліментів,апеляційний суд відхиляє, оскільки відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання, суд першої інстанції правильно послався на відсутність належного обґрунтування причин неможливості самостійного отримання вказаних доказів позивачем чи вчинення ним особисто дій, спрямованих на їх отримання.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України забезпечив повний та всебічний розгляд справи, дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Корінного Дениса Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар