КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 367/6623/23
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6016/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Ірпінського міського суду Київської області від 15 вересня 2023 року (суддя Карабаза Н.Ф.) про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на батька,

встановив:

у серпні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на своє утримання в розмірі 25 % від заробітку (доходу) щомісячно.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що він є інвалідом другої групи, тяжко хворіє, не може працювати та отримує пенсію у розмірі 7 339,38грн, а відповідач, який є його сином, займається підприємницькою діяльністю та має регулярні доходи, які витрачає на себе та свого малолітнього сина.

Позивач посилався на те, що інших доходів у нього немає, у зв`язку із хворобою він витрачає значні кошти на придбання ліків, а відтак потребує додаткового матеріального забезпечення.

Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 31 серпня 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення її недоліків.

Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 15 вересня 2023 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу судді скасувати та передати справу до Ірпінського міського суду Київської області для продовження розгляду, посилаючись на порушення суддею норм процесуального права.

Позивач зазначає, що вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху від 31 серпня 2023 року були виконані ним у встановлений законом строк, шляхом подачі 10 вересня 2023 року його представником до суду уточненої позовної заяви та засвідчених належним чином копій документів.

Позивач вважає, що у поданій позовній заяві ним було належним чином викладено та обґрунтовано позовні вимоги, зокрема і вказано розмір аліментів, які він просить стягувати із відповідача.

Позивач стверджує, що суддя першої інстанції зробив помилковий висновок про

невиконання ним ухвали про залишення позовної заяви без руху від 31 серпня 2023 року та, посилаючись на правові позиції Верховного Суду, вказує на допущення суддею надмірного формалізму у трактуванні процесуального законодавства, що призвело до неправомірного обмеження його права на справедливий суд.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву без руху, в ухвалі від 31 серпня 2023 року суддею зазначено, що позивачу необхідно уточнити позовні вимоги, зазначивши яку частку доходу відповідача необхідно стягувати на його утримання або зазначити конкретну грошову суму. Також суддя посилався на те, що надані позивачем копії документів, не засвідчені належним чином.

Повертаючи позовну та визнаючи її неподаною, суддя виходив з того, що позивачем не усунуті недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі від 31 серпня 2023 року.

Колегія суддів вважає, що висновок судді не відповідає матеріалам справи та не ґрунтується на нормах процесуального права.

Частиною першою статті 175 ЦПК Українивизначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 3 статті 175 ЦПК Українипозовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Отже, ЦПК України не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а наділяє позивача правом визначати учасників справи та довільно викласти зміст позовних вимог, спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

У той же час норми Сімейного кодексу України встановлюють, що за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягувати на його користь з відповідача аліменти у розмірі 25 % від заробітку (доходу) останнього щомісячно.

Аналогічні вимоги зазначені і в уточненій позовній заяві, поданій 10 вересня 2023 року.

За своєю математичною природою відсотком є сота частина від певного числа, тобто позивач у своєму позові просив стягнути 25/100 або 1/4 частину від заробітку (доходу) відповідача.

Таким чином, висновок судді першої інстанції про те, що позивач не вказав розмір аліментів, який він просить стягувати з відповідача, не відповідає матеріалам справи.

Також колегія суддів не встановила будь-яких порушень при засвідченні копій письмових доказів, доданих до уточненої позовної заяви.

При цьому, в ухвалі про повернення позовної заяви, суддя не зазначив, які саме недоліки позовної заяви не були усунені позивачем, що стало підставою для визнання

позовної заяви неподаною.

Колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод державою гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцієюі законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини при розгляді справ виходить із того, що, реалізуючи положення Конвенції необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 4 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Як свідчить позиція Верховного Суду у численних справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відтак, повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, гарантованого йому національним та європейським законодавством права на доступ до правосуддя.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що ухвала судді про повернення позовної заяви постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню з направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Ірпінського міського суду Київської області від 15 вересня 2023 року скасувати, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на батька, направити до Ірпінського міського суду Київської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук