Номер провадження: 22-ц/813/3138/24
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дергачевої Антоніди Володимирівни на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06.11.2023 року, постановленої під головуванням судді Куриленко О.М., про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» про встановлення порядку користування житлом та розподіл особових рахунків,

встановив:

26.10.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс (далі КП «ЖКС) «Чорноморський» про встановлення порядку користування житлом та розподіл особових рахунків.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06.11.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу (а.с.46).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Дергачева А.В. ставить питання про скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 06.11.2023 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.52-55).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 19.02.2024 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви передбачено п. 6 ч.1 ст. 353 ЦПК України.

За змістом ч.2 с. 369 ЦПК України ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви, що передбачено п.6 ч.1 ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч.4, 6 ст. 19, ч.ч.1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, а також через перебування судді Громіка Р.Д. у частковій відпустці в період з 07 по 09.02.2024 року та з 12 по 16.02.2024 року (а.с.70-71), датою ухвалення цього судового рішення є 19.02.2024 року, тобто перший робочий день після вихідних днів та виходу судді Громіка Р.Д. із відпустки.

Також слід зазначити, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі від 11.12.2023 року, згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, останні отримали належним чином (а.с.65-69), що передбачено ст. 130 ЦПК України.

Колегією суддів було також враховано, що поштова кореспонденція направлялась відповідачу ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем її проживання, що підтверджується довідкою від 31.10.2023 року з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача: АДРЕСА_1 (а.с.50).

Однак, поштова кореспонденція на вказану адресу 23.01.2024 року повернулася до суду з відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.68), що у відповідності до вимог, передбачених ч.1 ст. 131 ЦПК України вважається її належним сповіщеннями.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, виходив з того, що позивачем не було усунуто недоліки, які зазначені в ухвалі суду від 01.11.2023 року, а саме: не надано доказів наявності обставин щодо відсутності коштів на оплату судового збору, як підстави для звільнення від сплати судового збору (а.с.46).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З матеріалів справи вбачається, що разом із позовом ОСОБА_1 надав клопотання про звільнення від сплати судового збору. Клопотання було мотивовано відсутністю коштів для сплати судового збору. До клопотання позивач додав, зокрема: відомості про відсутність у нього доходів у за період з 4 кварталу 2022 року по 1 квартал 2023 року, а також довідку ПФУ в м. Одесі, з якої вбачається, що пенсія позивача за період з 01.02.2023 року по 31.07.2023 року становить 8 150,00 грн. (а.с.31-32). Будь-яких інших відомостей про доходи ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Питання про відстрочення або розстрочення судового збору у даному клопотанні позивач не ставив (а.с.6-8).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01.11.2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору було відмовлено, позовна заява була залишена без руху та позивачу надано строк до 10.11.2023 року, однак не пізніше п`яти днів з дня отримання даної ухвали, для усунення недоліків, зазначених в ухвалі, а саме: надати суду достатні та належні докази наявності обставин щодо відсутності коштів на оплату судового збору, як підстави для звільнення від сплати судового збору та запропоновано сплатити судовий збір урозмірі 2 147,20 грн. (а.с.35).

02.11.2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Дергачева А.В. звернулася до суду першої інстанції із клопотанням про відстрочення чи розстрочення або звільнення від його сплати, з посиланням на ті самі обставини, що містяться в клопотанні, яке додане до позовної заяви (а.с.40-42).

Разом з тим, матеріали даної справи не містять доказів, що позивачем, у встановлений судом строк, усунені недоліки, які зазначені в ухвалі Київського районного суду м. Одеси від 01.11.2023 року про залишення позовної заяви без руху. Також позивачем не сплачено і судовий збір у розмірі 2 147,20 грн.

Крім того, станом на даний час зазначені недоліки позивачем усунені не були.

ЄСПЛ у справі «Мушта проти України» від 18.11.2010 року зазначив, що право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами і поставленими цілями.

Колегія суддів також зазначає, що діючим цивільно-процесуальним законом маються вимоги до форми і змісту позовної заяви, у тому числі і щодо надання доказів сплати судового збору. Несплата судового збору перешкоджає відкриттю позовного провадження у справі, та позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року, справа № 915/955/15.

Таким чином, заважаючи на те, що позивач у встановлений строк ухвалу суду не виконав, недоліки позовної заяви не усунув, судовий збір не сплатив, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви позивачеві, як це передбачено ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів на існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвала прийнята у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Крім того, ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.12.2023 року апелянту ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 536,80 грн. до закінчення апеляційного розгляду (а.с.64).

Разом з тим, враховуючи, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Київського районного суду м. Одеси від 06.11.2023 року залишенню без змін, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дергачевої Антоніди Володимирівни залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06.11.2023 року про повернення позовної заяви залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір на користь держави за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 536,80 (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Судовий збір слід стягнути за наступними реквізитами:

Отримувач коштів ГУК в Од.обл./Малиновськ. р-н/22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37607526

Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.)

Рахунок отримувача UA0015757

Код класифікації доходів бюджету 22030101

Призначення платежу 101.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М.Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький