КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/2801/21
Провадження № 2/488/174/24
РІШЕННЯ

Іменем України

31.01.2024 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі - судді Чернявської Я.А.,

при секретарі судового засідання - Авдєєвої К.Р.,

за участю представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 в особі представника - адвоката Іванової Т.В., звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 безпідставно набуті кошти.

В обґрунтування позову позивач вказав, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з матір`ю відповідача ОСОБА_5 , відповідач по справі ОСОБА_3 на той час навчалася в Українській медичній стоматологічній академії.

В серпні 2020 року відповідач ОСОБА_3 попросила позивача надати їй кошти у борг з метою сплати нею коштів за навчання у вищому навчальному закладі, оскільки в останньої на початок поточного учбового року таких коштів не було.

Зазначив, що з метою уникнення можливості у відповідача нецільового розпорядження позиченими коштами, 27.08.2020 року перерахував на рахунок Української медичної стоматологічної академії кошти в розмірі 30 623,58 грн., з призначенням платежу: «Оплата за навчання: ф-т Стоматологія, спец.: Стоматолог, група 13, курс: 4, за рік, ф/н.: денна, студент: ОСОБА_3 .» Платником даного платежу зазначений позивач - ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_3 протягом півроку мала повернути позивачу внесені ним кошти за її навчання. Проте досягнутих домовленостей відповідач не дотрималася, водночас, на сьогоднішній день відповідач ухиляється від повернення позивачу коштів в розмірі 30623,58 грн., ні в повному обсязі, ні частково.

Позивач зазначає, що враховуючи ті обставини, що: 1) між сторонами відсутні будь-які правовідносини, зокрема, сімейні чи зобов`язальні; 2) жодного письмового договору між ними укладено не було, тому, грошові кошти ним були передані (шляхом їх внесення на рахунок відповідного освітнього закладу) в рахунок оплати навчання відповідача ОСОБА_3 без будь-якої правової підстави.

На підставі викладеного позивач ОСОБА_6 просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 безпідставно набуті кошти в розмірі 30 623, 58 грн., посилаючись на положення ст. 1212 ЦК України, відповідно до якої, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Не заперечує проти винесення рішення по справі на підставі доказів, отриманих судом під час раніше проведених судових засідань та витребуваних судом за клопотанням сторін.

Представник відповідача в судовому засіданні та відзиві на позовну заяву, позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача у письмовому відзиві посилається на наступне.

Батьками відповідача по справі - ОСОБА_3 , є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 18.03.2000 року.

Зазначив, що відповідач в 2017 році вступила до вищого Державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» на спеціальність 221 «Стоматологія», строк навчання 2017-2022 роки. В серпні 2020 року її батько, ОСОБА_7 , надав її матері ОСОБА_9 грошові кошти в розмірі 30 578,00 грн. для здійснення оплати за 4 курс навчання доньки.

Мати відповідача на той час перебувала у шлюбі з позивачем ОСОБА_4 , який було розірвано рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30.08.2021 року.

Представник відповідача не заперечує проти факту перерахування позивачем грошових коштів за навчання відповідача (переданих батьком відповідача ОСОБА_7 особисто її матері ОСОБА_9 , на оплату 4 курсу навчання за рік ) на рахунок стоматологічної академії в розмірі 30 578,00 грн., однак заперечує проти того, що позивач перерахував саме свої особисті грошові кошти, які підлягають поверненню.

Зазначає, що під час здійснення платежу позивач самостійно визначив його призначення тому, що чітко розумів, що перераховує кошти ОСОБА_7 за навчання доньки ОСОБА_3 , що, зокрема, і відобразив в призначенні платежу. В платіжному дорученні № 1 від 27.08.2020 року, позивачем в призначенні платежу зазначено: «Опл. за навч. ф-т: стоматологія, спец.: стоматолог, группа 13, курс: 4, за: за рік, ф/н.: денна, студент: ОСОБА_3 . Платн.: ОСОБА_7 ».

На підставі зазначеного, вважє вимоги позивача щодо стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів, необгрунтованими.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін та оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 3 статті 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона

повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх

вимог і заперечень.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити

ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або

заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі

яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що

обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять

інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є

обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають

інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні

судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Судовим розглядом встановлені наступні фактичні обставини.

Позивач ОСОБА_4 знаходився у зареєстрованому шлюбі з матір`ю відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_10 , який було розірвано рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30.08.2021 року.

27.08.2020 року позивачем ОСОБА_4 здійснено перерахування коштів на рахунок Української медичної стоматологічної академії в сумі 30578,00 грн., з призначенням платежу: Оплата за навчання: ф-т Стоматологія, спец.: Стоматолог, група 13, курс: 4, за рік, ф/н.: денна, студент: ОСОБА_3 . Платн.: ОСОБА_7 .

Зазначене підтверджується оргигіналом платіжного доручення № 1 від 27.08.2020 року, довідкою № 02 від 04.01.2024 року наданою на витребування судом від Полавського державного медичного університету (правонаступник Української медичної стоматологічної академії).

Відповідно до Договору, Додаткової угоди до Договору про надання освітніх послуг № 152/2017-с від 14.08.2017 року та Угоди про зміну і доповнення договору № 152/2017-с від 26.09.2017 року, замовниками освітніх послуг Української медичної стоматологічної академії, студента ОСОБА_3 є її батьки: ОСОБА_10 , ОСОБА_7 .

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач при зверненні до суду посилається на сбосіб захисту прав відповідно до статті 12 12 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України зобов`язує особу, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач безпідставно набула грошові кошти позивача , позивачем до суду не надано.

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

До показань свідків : ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , суд відноситься критично, оскільки вони спростовують один одного, та показаннями свідків не можливо встановити походження спірних коштів.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 30.08.2018 у справі № 334/2517/16-ц, роз`яснив, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов; а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Тобто для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

Факт відсутності правової підстави для набуття відповідачем грошових коштів не підтверджується позивачем жодним належним та допустимим доказом.

Так, безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України, якщо потерпіла особа знає, що в неї немає зобов`язання (немає обов`язку) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів, такі висновки зробив КЦС ВС у Постанові Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022св22).

Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави, у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особіпотерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Не підлягають поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі, слід враховувати, що акти цивільного законодавства мають відповідати змісту загальних засад, зокрема добросовісності.

Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

На підставі викладеного суд вважає, що даний позов задоволенню не підлягає, оскільки позивач в позові стверджує, що надав спірні кошти в позику відповідачу, при цьому посилається на ст 1212 ЦК України, як на безпідставно набуті кошти, що є невірним способом захисту цивільного права.

Висновок Великої Палати ВС (постанова від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19) вказує на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 259, 263, 264, 265, 268, 351-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач - ОСОБА_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 )

Відповідач - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 )

Повний текст рішення виготовлений 09.02.2024 року.

Суддя: Я.А. Чернявська