справа № 367/7221/18 головуючий у суді І інстанції Мерзлий Л. В.
провадження № 22-ц/824/331/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Майко Мариною Валентинівною, на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 травня 2018 року вона уклала з відповідачем попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна - частини житлового будинку (квартира) з будівельним номером АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею до 0,0083 га, кадастровий номер: :01:174:7766, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . На виконання попереднього договору позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 25 000,00 (двадцять п`ять тисяч) доларів США.

Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується його підписом на договорі. Зокрема, в пункті 2.2. Договору зазначено, що в підтвердження наміру придбати об`єкт та з метою забезпечення оформлення договору купівлі-продажу (Основного договору), Покупець передав, а Продавець прийняв до підписання цього договору грошові кошти у сумі 650 000 грн (шістсот п`ятдесят тисяч гривень), що є еквівалентом 25000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США за середнім курсом комерційних банків.

Крім того, передача коштів відбувалася у присутності свідків.

Згідно п. 1.1. Договору ОСОБА_6 зобов`язалися у строк не пізніше кінця III кварталу 2018 року укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) нерухомого майна. За умовами п. 3.2.2. Продавець зобов`язаний письмово повідомити Покупця про час укладення основного договору за 30 календарних днів рекомендованим листом.

Станом на 17 вересня 2018 року жодних пропозицій укласти основний договір купівлі-продажу вищевказаного будинку позивачка не отримала, більше того, відповідач повністю уникає спілкування з нею, на телефонні дзвінки, СМС повідомлення, повідомлення у Viber не відповідає.

Тому 17.09.2018р. позивачка направила на адресу відповідача письмову вимогу про укладення основного договору купівлі-продажу. 08 жовтня 2018 року конверт з її листом повернувся із відміткою «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про те, що відповідач письмову кореспонденцію від позивачки не отримує.

Позивачу відомо, що об`єкт нерухомого майна вже зданий в експлуатацію та на відповідача оформлене право власності. Отже, позивач зазначає про те, що відсутні будь-які перешкоди для укладення основного договору купівлі-продажу.

На думку позивача, вищевказаний попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 15 травня 2018 року є нікчемним, оскільки відповідно до статей 635, 657 ЦК України він не був посвідчений нотаріально.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача суми грошових коштів, еквівалентної 25000,00 доларів США по курсу НБУ на день платежу, позивач зазначає наступне.

У п. 2.2. договору ОСОБА_6 визначили про те, що Покупець передав, а Продавець прийняв до підписання цього договору грошові кошти у сумі 650 000 грн (шістсот п`ятдесят тисяч гривень), що є еквівалентом 25000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США за середнім курсом комерційних банків.

Так, в попередньому договорі зазначено, що сума договору є еквівалентом 25000 доларів США за середнім курсом комерційних банків. Оскільки, середній курс комерційних банків офіційно не визначений, а ОСОБА_6 в договорі не погодили конкретний порядок визначення середнього курсу, не зазначили за середнім курсом купівлі чи продажу валюти, позивач вважає за доцільне заявити до стягнення грошовий еквівалент суми, що підлягає стягненню з відповідача, за офіційним курсом гривні до долару США на день платежу.

Просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемності правочину, а саме стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 699 500,00 гривень, що є еквівалентом 25 000,00 доларів США за офіційним курсом гривні до долару США. Стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21 серпня 2023 рокупозов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, - задоволено. Застосовано наслідки недійсності нікчемності правочину, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 699 500,00 гривень, що є еквівалентом 25 000,00 доларів США за офіційним курсом гривні до долару США. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 6995,00 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 , через представника - адвоката Майко Марину Валентинівну, 22 вересня 2023 року подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.

У апеляційній скарзі апелянт просив скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 серпня 2023 року та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначив, що рішення суду ухвалено з порушеннями норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано усі фактичні обставини у справі, а тому рішення є не обґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

У доводах апеляційної скарги зазначив, що попередній договір купівлі-продажу від 15.05.2018 підписав під примусом, але не погоджується, що отримував будь які грошові кошти на виконання сторонами зобов`язань відповідно до умов попереднього договору купівлі-продажу від 15.05.2018. Також не погоджується, що зобов`язаний укласти договір купівлі-продажу житлового будинку, адже не отримував від позивача грошових коштів відповідно до попереднього договору. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст.ст. 218, 220 ЦК України. Зазначені обставини залишені судом першої інстанції поза увагою. Крім цього, зазначає, що з об`єктивних причин не брав участі у підготовчому засіданні та не міг заявити клопотання про витребування доказів.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

08 листопада 2023 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просила апеляційну скаргу, як необґрунтовану залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. Зазначає, що апелянт не вказує в чому полягає незаконність та необґрунтованість оскаржуваного ним рішення суду.

Учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, представником апелянта, позивачем та представником позивача подані клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість їх явки у судове засідання та бажання особисто приймати участь під час перегляду справи. Особисто апелянт причини неявки суду апеляційної інстанції не повідомив і клопотань про відкладення розгляду справи суду не подавав.

Суд апеляційної інстанції визнає причини неявки у судове засідання не поважними і бере до уваги, що суд створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву. ОСОБА_6 скористалися своїми процесуальними правами, зокрема з аргументами іншої ОСОБА_6, та відреагували на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання ОСОБА_6 у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, на думку апеляційного суду не зумовлюють необхідність розгляду справи за участю її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц), а тому вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в ній доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які ОСОБА_6 посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 а 15 травня 2018 року уклала з ОСОБА_1 попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна - частини житлового будинку (квартира) з будівельним номером АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею до 0,0083 га, кадастровий номер: :01:174:7766, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

На виконання попереднього договору ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 у грошові кошти в сумі 25 000,00 (двадцять п`ять тисяч) доларів США.

Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується його підписом на договорі. Зокрема, в пункті 2.2. Договору зазначено, що в підтвердження наміру придбати об`єкт та з метою забезпечення оформлення договору купівлі-продажу (Основного договору), Покупець передав, а Продавець прийняв до підписання цього договору грошові кошти у сумі 650 000 грн (шістсот п`ятдесят тисяч гривень), що є еквівалентом 25 000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США за середнім курсом комерційних банків.

Згідно п. 1.1. Договору ОСОБА_6 зобов`язалися у строк не пізніше кінця III кварталу 2018 року укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) нерухомого майна. За умовами п. 3.2.2. Продавець зобов`язаний письмово повідомити Покупця про час укладення основного договору за 30 календарних днів рекомендованим листом.

Факт підписання попереднього договору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також факт отримання відповідачем по справі грошових коштів підтверджується показами свідка ОСОБА_5 , який суду показав, що під час укладання спірного договору та передачі коштів він перебував у брата позивача - ОСОБА_6 та бачив, як ОСОБА_1 отримав кошти саме в іноземній валюті в розмірі 25 000 доларів США як аванс за частину таунхаусу. Свідок також зазначив про те, що тиску на ОСОБА_1 з метою підписання ним договору не вчинялося. Спірний договір ОСОБА_1 підписав в його присутності.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що ОСОБА_1 були передані кошти в розмірі 25 000 доларів США купюрами по 100 доларів США, ОСОБА_1 перерахував їх. Свідок також підтвердив, що кошти в розмірі 25 000 доларів США були передані саме для будівництва частини житлового будинку.

У п. 2.2. договору ОСОБА_6 визначили про те, що Покупець передав, а Продавець прийняв до підписання цього договору грошові кошти у сумі 650 000 грн (шістсот п`ятдесят тисяч гривень), що є еквівалентом 25 000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США за середнім курсом комерційних банків.

Так, в попередньому договорі зазначено, що сума договору є еквівалентом 25 000 доларів США за середнім курсом комерційних банків. Оскільки, середній курс комерційних банків офіційно не визначений, а ОСОБА_6 в договорі не погодили конкретний порядок визначення середнього курсу, не зазначили за середнім курсом купівлі чи продажу валюти, позивач вважає за доцільне заявити до стягнення грошовий еквівалент суми, що підлягає стягненню з відповідача, за офіційним курсом гривні до долару США на день платежу.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.10.2018 № 141179734, квартира за адресою: АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що укладений між сторонам попередній договір від 15.05.2018 року є нікчемним та дійшов висновку про обгрунтованість та доведеність позовних вимог і зобов`язав відповідача повернути позивачу грошові кошти в сумі 699 500,00 гривень, що є еквівалентом 25 000,00 доларів США за офіційним курсом гривні до долару США, які були передані позивачем відповідачу за вказаним попереднім договором.

На думку апеляційного суду, висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною 4 статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 635 ЦК України попереднім є договір, ОСОБА_6 якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до частини 1 статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

В силу положень ч. 1, 2 ст. 215 ЦПК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за № 9 від 06 листопада 2009 р. правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 340/196/17, від 21 березня 2019 року у справі № 148/159/17, від 22 липня 2019 року у справі № 728/150/17-ц, від 29 липня 2019 року у справі № 547/1220/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, погоджуючись із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, у і постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 369/2770/16-ц і від 07 листопада 2018 року у справі № 357/3394/16-ц, дійшла висновку, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону.

Судом першої інстанції встановлено, що договір, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 нотаріально посвідчений не був і даний факт не заперечується сторонами. Отже, зазначений договір, підписаний сторонами, є нікчемним, і тому не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про те, що оскільки вимоги щодо нотаріального посвідчення попереднього договору дотримано не було, тому укладений між сторонами договір у силу частини 1 статті 220 ЦК України є нікчемним, а отже, згідно з пунктом 2 частини 1 статті 216 ЦК України продавець зобов`язаний повернути покупцю все, що він отримав на виконання цього правочину є цілком правильними та законними.

Щодо доводів апеляційної скарги в тій частині, що відповідач не отримував від позивача грошові кошти, то вони колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються оскільки повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та встановленими судом обставинами.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що ОСОБА_1 не брав участі у підготовчому засіданні та не міг заявити клопотання про витребування доказів також спростовуються матеріалами справи, оскільки відповідач та його представник брали участь при розгляді справи в суді першої інстанції, в тому числі були присутні в засіданні 31 липня 2020 року, за результатами якого постановлена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначена справа до розгляду. Окрім того, в цьому судовому засіданні представник відповідача заявляв інші клопотання по справі (а.с.114-116).

Отже, на думку колегії суддів доводи апеляційної скарги є неспроможними, тому до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка та на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду №524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які ОСОБА_6 посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Майко Мариною Валентинівною, на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлений 09 лютого 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова