Справа № 952/20/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2024 Зачепилівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Яценка Є.І.,

за участю секретаря судового засідання - Ніколенко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Зачепилівка Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому вказала, що з відповідачем ОСОБА_2 вона перебуває у шлюбі, який зареєстровано 07 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зачепилівського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 27.

Від даного шлюбу подружжя має неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка зазначила, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, подружні стосунки припинено, вони проживають окремо, причиною розпаду сім`ї є несумісність характерів та взаємне непорозуміння, різні погляди на шлюб та сім`ю, подальше перебування у шлюбі буде суперечити її інтересам. Згоди про утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 досягнуто, вона буде проживати разом з батьком. Тому позивачка просила суд розірвати шлюб та залишити їй шлюбне прізвище.

Ухвалою судді від 06 лютого 2024 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (без виклику) за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідач відзив на позовну заяву не надав, однак від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує.

Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що шлюб сторін зареєстрований 07 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зачепилівського районного управління юстиції у Харківській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений актовий запис № 27, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від даного шлюбу подружжя має неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Довідкою Зачепилівської селищної ради Харківської області № 09-26/28 від 09.01.2024 підтверджується, що відповідач разом з донькою ОСОБА_3 проживає окремо від позивачки.

Нормами ст.51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Ст. 112 СК України вказує на те, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, одного з дітей.

Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

В силу ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що між сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їх спільне сімейне життя не склалося, шлюбно-сімейні стосунки не підтримуються, відповідач не заперечує проти позову, тому суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати.

Крім цього судом встановлено, що сторони дійшли згоди щодо визначення місця проживання неповнолітньої доньки після розірвання шлюбу з батьком, про що вказано позивачкою в позовній заяві.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років.

Згідно ст. 11 Закону України Про охорону дитинства, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

При визначенні місця проживання дитини необхідно врахувати найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно статті 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

А тому, вирішуючи заяву позивача щодо визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків буде проживати неповнолітня дитина, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові №200/952/18 від 15 січня 2020 року.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, втім позивачкою заявлено вимогу про залишення проживання спільної доньки ОСОБА_3 разом з батьком після розірвання шлюбу, відповідач у своїй заяві не заперечив щодо вказаної вимоги, то у розрізі заявлених вимог в межах розгляду даної цивільної справи судом не вирішується питання про визначення місця проживання спільної дитини, судом вирішується лише питання про залишення проживання дитини з тим із батьків після розірвання шлюбу, з ким наразі дитина проживає, відтак суд доходить висновку про залишення неповнолітньої доньки ОСОБА_3 проживати разом із батьком.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із наступного.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивачка не очікує відшкодування понесених нею судових витрат, тому дане питання судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст. 10,12,13,206,247,259,263,264,265 ЦПК України, ст.ст. 24,56,105,112,114 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 07 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зачепилівського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 27.

Після розірвання шлюбу неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити на проживанні, вихованні та утриманні разом з батьком ОСОБА_2 .

Після розірвання шлюбу залишити позивачці шлюбне прізвище « ОСОБА_1 ».

Рішення суду є документом, що підтверджує факт розірвання шлюбу судом після набрання ним законної сили.

Копію рішення направити органу державної реєстрації для внесення в актовому записі про шлюб відмітки про його розірвання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Зачепилівський районний суд Харківської області.

Суддя Є.І. Яценко