Справа № 522/5966/23-Е
Провадження № 2/522/2621/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2024 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого - судді Чернявської Л.М.,

при секретарі судового засідання Купцова С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Одеський Регіональний Клінічний Пропухлинний Центр» Одеської обласної ради про визнання протиправним наказу та стягнення грошових коштів за вимушено пропущені дня в період відсторонення від виконання посадових обов`язків,

В С Т А Н О В И В:

28 березня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Одеський Регіональний Клінічний Пропухлинний Центр» Одеської обласної ради про визнання протиправним наказу та стягнення грошових коштів за вимушено пропущені дня в період відсторонення від виконання посадових обов`язків.

В обґрунтування позову зазначено, що 06.07.2021 року наказом генерального директора комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний онкологічний диспансер» Одеської обласної ради» № 166-к ОСОБА_1 прийнято на посаду заступника генерального директора. З 12.07.2021 року ОСОБА_1 працює на посаді заступника генерального директора з фінансово-економічних питань та інноваційного розвитку комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний онкологічний диспансер» Одеської обласної ради».

03.06.2022 року рішенням Одеської обласної ради № 431-VIII комунальному некомерційному підприємству «Одеський обласний онкологічний диспансер» Одеської обласної ради» змінено назву на комунальне некомерційне підприємство «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» (далі КНП «ОРКПЦ «ООР»).

23.12.2022 року розпорядженням Одеської обласної ради № 823/2022-ОР призначено проведення службового розслідування та 25.01.2023 року наказом в.о. генерального директора комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» № 50-к по особовому складу працівників ОСОБА_1 , заступника генерального директора з фінансово-економічних питань та інноваційного розвитку КНП «ОРКПЦ» ООР», відсторонено від виконання обов`язків на посаді з 25.01.2023 року на час проведення службового розслідування з припиненням нарахування та виплати заробітної платні на час відсторонення від роботи. 25.01.2023 року ОСОБА_1 ознайомлений з оскаржуваним наказом, про що свідчить відповідна помітка.

30.01.2023 року розпорядженням в.о. генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» № 02 ОСОБА_1 обмежено доступ на територію та до приміщень вказаного підприємства.

22.03.2023 року на особисто електронну пошту ОСОБА_1 отримано наказ в.о. генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» № 285/23-к, яким скасовано наказ № 50-к від 25.01.2023 року.

Звертаючись до суду, Позивач вважав, що наказ в.о. генерального директора КНП «ОРКПЦ «ООР» № 50-к від 25.01.2023 по особовому складу про відсторонення ОСОБА_1 від виконання обов`язків на посаді з 25.01.2023 на час проведення службового розслідування з припиненням нарахування та виплати заробітної платні на час відсторонення від роботи, а також розпорядження в.о. генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» № 02 від 30.01.2023 про обмеження доступу на територію та приміщень КНП «ОРКПЦ» ООР» є такими, що прийняті з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки він не міг бути відстороненим від виконання посадових обов`язків через те, що розпорядження, на яке посилається в.о. генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР», як на підставу відсторонення, про проведення службового розслідування було прийнято щодо іншої особи. Вказане свідчить про протиправність прийняття оскаржуваного наказу.

Також зазначив, що наказ в.о. генерального директора КНП «ОРКПЦ «ООР» № 50-к від 25.01.2023 року по особовому складу про відсторонення його від виконання обов`язків на посаді з 25.01.2023 є протиправним ще й на тій підставі, що в розпорядженні, на яке посилається в.о. генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР», як на підставу відсторонення, про проведення службового розслідування не було нічого зазначено щодо ОСОБА_1 (або ж формулюванням «інших посадових осіб»), а будь-яких інших даних, що свідчили б про підстави для притягнення до відповідальності ОСОБА_1 , надано не було.

У зв`язку з вищевикладеним, просив визнати противоправним наказ Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» № 50-к від 25.01.2023 по особовому складу про відсторонення ОСОБА_1 від виконання обов`язків на посаді з 25.01.2023 року на час проведення службового розслідування з припиненням нарахування та виплати заробітної платні на час відсторонення від роботи; Зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» відшкодувати на його користь 342 347 гривень 20 коп. за вимушено пропущені робочі дні в період його відсторонення від виконання посадових обов`язків.

Ухвалою суду від 29 березня 2023 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи.

10 травня 2023 року від представника Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого правовою підставою для прийняття наказу від 25.01.2023 року № 50-к про відсторонення ОСОБА_1 від виконання обов`язків на посаді є Порядок проведення службового розслідування, що затверджений постановою КМУ від 13.06.2000 року № 950 та п.п. 7.1 п.7 Правил внутрішнього трудового розпорядку КНП «ОРКПЦ» ООР», згідно якого при ініціюванні питання проведення службового розслідування, за рішенням генерального директора, працівник Підприємства може бути відсторонений від роботи.

Фактичними підставами для прийняття оскаржуваного наказу від 25.01.2023 року № 50-к про відсторонення ОСОБА_1 від виконання обов`язків на посаді є накази в.о. генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» від 23.01.2023 року № 42, від 23.01.2023 року № 44, від 24.01.2023 року № 45 щодо проведення службових розслідувань стосовно низки обставин, які могли свідчити про порушення працівниками КНП «ОРКПЦ» ООР» вимог законодавства. Зазначені обставини було з`ясовано під час проведення службового розслідування стосовно керівника КНП «ОРКПЦ» ООР», яке проводилося на підстави розпорядження Одеської обласної ради від 23.12.2022 року № 823/2022-ОР. Оскільки заступники генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» призначаються на посаду та звільняються генеральним директором КНП «ОРКПЦ» ООР», рішення щодо відсторонення зазначених осіб приймаються саме генеральним директором КНП «ОРКПЦ» ООР», як суб`єктом дисциплінарної влади.

Стосовно наведеного у позовній заяві розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу зазначають, що під час відсторонення від роботи з 25.01.2023 року (відповідно до наказу в.о. генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» від 25.01.2023 року № 50-к) по 21.03.2023 року (відповідно до наказу в.о. генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» від 21.03.2023 р. № 285/23-к) ОСОБА_1 , у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності нараховувалася як за рахунок КНП «ОРКПЦ» ООР», так і за рахунок Пенсійного фонду України допомога по тимчасовій працездатності, як компенсація втрати заробітної плати. Тривалість тимчасової втрати ОСОБА_1 працездатності за вказаний період складає 30 календарних днів. Окрім цього, позивачем на підтвердження розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу надано довідку про заробітну плату. Проте, відповідно до п. 4 розділу IІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати при обчисленні розміру середньої заробітної плати враховуються не всі нараховані суми заробітної плати. Сума середньої заробітної плати ОСОБА_1 є меншою за його заробітну плату за відповідний період, що підтверджується довідкою про середню заробітну плату (дохід).

13 червня 2023 року від представника Позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

19 червня 2023 року від представника Відповідача до суду надійшла заперечення на відповідь на відзив.

23 червня 2023 року від представника Позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, у відповідності до якої просив визнати противоправним наказ Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» № 50-к від 25.01.2023 року по особовому складу про відсторонення ОСОБА_1 від виконання обов`язків на посаді з 25.01.2023 року на час проведення службового розслідування з припиненням нарахування та виплати заробітної платні на час відсторонення від роботи; Зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» відшкодувати на користь ОСОБА_1 289 056, 30 гривень за вимушено пропущені робочі дні в період його відсторонення від виконання посадових обов`язків.

В судовому засіданні 27 липня 2023 року учасники справи надали свої пояснення стосовно обставин справи.

29 вересня 2023 року представником позивача надіслано пояснення відносно обрахування суми середньо заробітної плати ОСОБА_1 для розрахунку суми відшкодування за вимушено пропущені робочі дня в період відсторонення.

12 грудня 2023 року представником позивача було надано пояснення відносно необхідності відшкодування суми відшкодування за вимушено пропущені робочі дня в період відсторонення з врахуванням лише тих листків непрацездатності позивача, які вже були оплачені.

12 грудня 2023 року представником відповідача надіслано пояснення якими вказано, за які саме листи непрацездатності ОСОБА_1 , що були відкриті в період відсторонення, були оплачені роботодавцем.

01 лютого 2024 року представником відповідача надано докази проведення розрахунку за листи непрацездатності ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 13 лютого 2024 року представник Позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник Відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працював на посаді заступника генерального директора фінансово-економічних питань та інноваційного розвитку комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради».

23 грудня 2022 року розпорядженням Одеської обласної ради № 823/2022-ОР призначено проведення службового розслідування та 25 січня 2023 року наказом в.о. генерального директора комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» № 50-к по особовому складу працівників ОСОБА_1 , заступника генерального директора з фінансово-економічних питань та інноваційного розвитку КНП «ОРКПЦ» ООР», відсторонено від виконання обов`язків на посаді з 25.01.2023 року на час проведення службового розслідування з припиненням нарахування та виплати заробітної платні на час відсторонення від роботи.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось учасниками справи, причина відсторонення було розпочате Одеською обласною радою службове розслідування стосовно можливого порушення з боку генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» та інших посадових осіб Підприємства чинного законодавства.

30.01.2023 року розпорядженням в.о. генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» № 02 ОСОБА_1 обмежено доступ на територію та до приміщень вказаного підприємства.

22.03.2023 року ОСОБА_1 отримано наказ в.о. генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» № 285/23-к, яким скасовано наказ № 50-к від 25.01.2023 року.

Звертаючись до суду, Позивач вважав, що наказ в.о. генерального директора КНП «ОРКПЦ «ООР» № 50-к від 25.01.2023 року по особовому складу про відсторонення ОСОБА_1 від виконання обов`язків на посаді з 25.01.2023 року на час проведення службового розслідування з припиненням нарахування та виплати заробітної платні на час відсторонення від роботи, а також розпорядження в.о. генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» № 02 від 30.01.2023 року про обмеження доступу на територію та приміщень КНП «ОРКПЦ» ООР» є такими, що прийняті з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки, ОСОБА_1 не міг бути відстороненим від виконання посадових обов`язків через те, що розпорядження, на яке посилається в.о. генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР», як на підставу відсторонення, про проведення службового розслідування було прийнято щодо іншої особи.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ст. 43 Конституції України).

Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Вільний вибір передбачає різноманітність умов праці, проте сталими (обов`язковими) є гарантії захисту працівника від незаконного звільнення за будь-яких умов праці. Незалежно від підстав виникнення трудових правовідносин держава зобов`язана створювати ефективні організаційно-правові механізми для реалізації трудових правовідносин на рівні закону, а відсутність таких механізмів нівелює сутність конституційних прав і свобод працівника. Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів (абзаци перший і п`ятий підпункту 2.2 пункту 2, абзац дванадцятий пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) у справі за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України від 4 вересня 2019 року № 6-р(II)/2019).

Трудові відносини в Україні врегульовані Кодексу законів про працю України. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю правовий захист від необґрунтованої відмови у прийняття на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відсторонення працівників від роботи роботодавцем допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством (ст. 46 КЗпП України).

Підстави відсторонення від роботи власником або уповноваженим органом визначені статтею 46 КЗпП України. Відсторонення від роботи це тимчасове позбавлення працівника, який перебуває у трудових відносинах із підприємством, можливості реального здійснення ним права на працю на підставі виявленого власником чи уповноваженим органом факту, через який він має право усунути або зобов`язаний усунути працівника від роботи. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку. Таким чином, відсторонення особи від роботи можливе за наявності передбачених законодавством обставин. Разом з тим за змістом статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 (провадження № 61-13444св19) та від 23 січня 2019 року у справі № 755/6458/15-ц (провадження № 61-18651св18).

Таким чином, перелік підстав для відсторонення працівника від роботи, який визначений статтею 46 Кодексу, не є виключним; положення цієї статті передбачають можливість його розширення, проте лише актами законодавства України.

Право на працю та право заробляти працею на життя, яке гарантоване статтею 43 Конституції, включено до розділу ІІ Конституції і належить до основних прав і свобод людини та громадянина.

Пунктом 1 статті 92 Конституції України встановлено, що права і свободи громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина визначаються виключно законами України.

Відсторонення від роботи є втручанням у право людини на працю та право заробляти працею на життя шляхом його обмеження, а тому, в силу положень пункту 1 статті 92 Конституції України, таке втручання дозволено виключно законами України, а не локальними актами підприємства.

Як вбачається з оскаржуваного наказу, правовою підставою для відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків є розпочате Одеською обласною радою службове розслідування стосовно можливого порушення з боку генерального директора КНП «ОРКПЦ» та інших посадових осіб Підприємства чинного законодавства, а саме: неналежного виконання посадовими особами своїх посадових обов`язків, що призвело до людських жертв (смерті громадян ОСОБА_2 ОСОБА_3 ), обставин зазначених у зверненні громадянки ОСОБА_4 , доповідній записці начальника юридичного управління апарату Одеської обласної державної адміністрації, інших обставин, що стали підставою прийняття розпорядження № 823/22-ОР від 23.12.2022 року «Про проведення службового розслідування», беручи до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 за період. Що охоплює службове розслідування, перебував на посаді заступника генерального директора з фінансово-економічних питань та інноваційного розвитку. Та керуючись Статутом КНП «ОРКПЦ», ст. 46 Кодексу законів про працю України.

Як вбачається з розпорядження № 823/22-ОР від 23.12.2022 року «Про проведення службового розслідування» Одеської обласної ради, правовою підставою відповідного розпорядження стало з`ясування фактів неналежного виконання службових обов`язків керівником КНП «ОРКПЦ» Одеської обласної ради ОСОБА_5 , що призвело до людських жертв (смерті громадян ОСОБА_2 ОСОБА_3 ), обставин зазначених у зверненні громадянки ОСОБА_4 , доповідній записці начальника юридичного управління апарату Одеської обласної державної адміністрації та скарзі ОСОБА_6 ); стосовно порушень вимог чинного законодавства щодо допуску до виконання особливих робіт на ядерних установках, з ядерними матеріалами, радіоактивними відходами, іншими джерелами іонізуючого випромінювання. А також порушень вимог інших норм законодавства, які викладені у листах Управління Служби безпеки України в Одеській області від 14 грудня 2022 року № 65/5/і/5-4038 від 22 грудня 2022 року.

У зв`язку з вищевикладеним, з врахуванням наявних матеріалів справи, суд вбачає, що на момент прийняття оскаржуваного наказу так і на момент з розпорядження № 823/22-ОР від 23.12.2022 року «Про проведення службового розслідування» Одеської обласної ради в якості фактичних обставин для відсторонення не було вказано жодного службового розслідування, що проводилось би відносно ОСОБА_1 .

Відтак, ОСОБА_1 не міг бути відстороненим від виконання посадових обов`язків через те, що розпорядження, на яке посилається в.о. генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР», як на фактичну обставину для відсторонення, про проведення службового розслідування було прийнято щодо іншої особи.

Також, слід зазначити, що представник відповідача зазначає, що фактичними обставинами для прийняття наказу про відсторонення були накази в.о. генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» від 23.01.2023 № 42, від 23.01.2023 № 44, від 24.01.2023 № 45.

Суд вважає, що вказані підстави та обставини суперечать один одному, а також суперечать суті оскаржуваного наказу, виходячи з наступного.

У самому тексті оскаржуваного наказу, у якості фактичної обставини для відсторонення, не перелічено жодного наказу про проведення службового розслідування відносно ОСОБА_1 . Як фактичну обставину для відсторонення у наказі зазначено: «… Враховуючи розпочате Одеською обласною радою службове розслідування стосовно можливого порушення з боку генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» та інших посадових осіб Підприємства чинного законодавства, а саме: неналежного виконання посадовими особами своїх посадових обов`язків, що призвели до людських жертв (смерті громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , обставин зазначених у зверненні громадянки ОСОБА_4 , … беручи до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 за період, що охоплює службове розслідування, перебував на посаді заступника генерального директора з фінансово-економічних питань та інноваційного розвитку…».

Тобто, відповідачем була конкретизована обставина для відсторонення ОСОБА_1 , а відтак посилання відповідача на розпочаті службові розслідування є недоречним, оскільки вони не були вказані оскаржуваному наказі, а тому не є фактичними обставинами для прийняття наказу про відсторонення.

Вказане дає підстави вважати, що належних фактичних обставин для відсторонення, на момент прийняття оскаржуваного наказу, у відповідача не було.

Враховуючи все вищевикладене, з огляду на всі обставини справи та надані докази, наказ в.о. генерального директора КНП «ОРКПЦ «ООР» № 50-к від 25.01.2023 по особовому складу про відсторонення ОСОБА_1 від виконання обов`язків на посаді є таким, що прийнятий з порушенням вимог трудового законодавства та є протиправним.

Щодо відшкодування завданої шкоди за вимушено пропущені робочі дні за період відсторонення ОСОБА_1 .

Наказом № 50-к від 25.01.2023 було припинено нарахування та виплату заробітної платні на час проведення службового розслідування ОСОБА_1 .

Під час відсторонення від виконання обов`язків ОСОБА_1 не отримував доходу, що не заперечувалось учасниками справи.

Європейський суд з прав людини у кожній ситуації, де має місце застосування положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції досліджує, наскільки було дотримано державною владою справедливий баланс між інтересами суспільства і вимогами захисту приватних інтересів окремої особи. Встановлюючи наявність згаданої пропорційності, Європейський суд виходить з того, що втручання в право безперешкодного користування майном має супроводжуватись дотримання «справедливої рівноваги» між інтересами суспільства і необхідністю дотримання фундаментальних прав людини. Зокрема вимагається, щоб існувала розумна пропорційність між вжитими державою заходами щодо обмеження права власності та метою, на яку вони були спрямовані (рішення Європейського суду в справах «Pressos Compania Naviera S.A. and others v. Belgium», «Sporrong and Lonnroth v. Sweden», «Chassagnon and others v. France», «The Former King of Greece and others v. Greece»).

Відсутність адекватної оцінки розглядається Європейським судом як індивідуальний і надмірний тягар, що порушує необхідний баланс, оскільки позбавлення власності без виплати розумного відшкодування, як правило, складає непропорційне втручання, яке не може вважатись виправданим згідно із ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції (рішення Європейського суду в справах («Amirkhanyan v. Armenia», «Barcza and others v. Hungary», «Brumarescu v. Romania», «B.K.M. Lojistic Tasimacilic Tigaret Limited Sirketi v. Slovenia»).

Відтак, по своїй суті відсторонення від виконання обов`язків без збереження заробітної плати, фактично позбавило Позивача на користування його майном, тобто заробітною платою, при цьому будь-якої компенсації від держави, або від інших державних та приватних установ ОСОБА_1 не отримував.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» якщо буде встановлено, порушення ст. 46 КЗпП, тобто роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст.235 КЗпП). Розрахунок такої здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Для визначення суми відшкодування необхідно визначити суму середньоденної заробітної плати.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 р. «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати».

Сума заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі складає: 98 511,29 + 146 074,7 = 244 585,99 (двісті сорок чотири тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 99 коп.

Фактична кількість відпрацьованих ОСОБА_1 робочих днів за листопад 2022 року та грудень 2022 року складає 36 робочі дні.

Сума середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 становить 244 585,99 : 36 = 6 794, 05 (шість тисяч сімсот дев`яносто чотири) гривні 5 коп.

За період відсторонення від виконання посадових обов`язків, а саме з 25.01.2023 року по 22.03.2023 року, ОСОБА_1 вимушено пропущено 40 робочих днів.

Однак, за вказаний період позивачем були відкриті листи непрацездатності.

За період незаконного відсторонення (25.01.2023 21.03.2023) ОСОБА_1 перебував у стані тимчасової непрацездатності у такі періоди:

-25.01.2023 по 30.01.2023;

-31.01.2023 по 05.02.2023;

-07.02.2023 по 14.02.2023;

-28.02.2023 по 03.03.2023;

-09.03.2023 по 13.03.2023;

-14.03.2023 по 17.03.2023.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву вказано, що за період відсторонення ОСОБА_1 , у зв`язку з його тимчасовою непрацездатністю, відшкодовувалась шкода як за рахунок КНП «ОРКПЦ» ООР» так і за рахунок Пенсійного фонду України. Відповідач вказує, що тривалість тимчасової втрати працездатності за вказаний період відсторонення складає 30 календарних днів.

Відповідно до наданих представником відповідача пояснень та доказів з приводу нарахування відшкодування за вищевказані листи непрацездатності, КНП «ОРКПЦ» ООР» відшкодувало шкоду за всі листи непрацездатності, окрім одного, а саме за лист непрацездатності за період з 14.03.2023 по 17.03.2023 року.

Право на страхові виплати за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їхніх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 12 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - далі Закону України).

За страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види страхових виплат: допомога по тимчасовій непрацездатності, включаючи догляд за хворою дитиною, догляд за дитиною віком до 14 років або дитиною з інвалідністю віком до 18 років на весь період надання реабілітаційної допомоги, за наявності медичного висновку про необхідність стороннього догляду за дитиною (п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України).

Допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі страхових виплат, які повністю або частково компенсують втрату заробітної плати (доходу), у разі настання одного з таких страхових випадків: тимчасова непрацездатність внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, а також тимчасова непрацездатність на період реабілітації внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві (п. 1 ч. 1 ст. 15 Закону України).

Страхова виплата у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених законом, призначається та здійснюється за основним місцем роботи (діяльності).

Допомога по тимчасовій непрацездатності у випадках, зазначених у пунктах 1 і 7 частини першої цієї статті, виплачується уповноваженим органом управління застрахованим особам з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності), незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності у випадках, зазначених у пунктах 1 і 7 частини першої цієї статті, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (абз. 1, 2 ч. 2 ст. 15 Закону України).

Допомога по тимчасовій непрацездатності не надається: у разі одержання застрахованою особою травми або її захворювання при вчиненні нею кримінального правопорушення; у разі навмисного заподіяння шкоди своєму здоров`ю з метою ухилення від роботи чи інших обов`язків або симуляції хвороби; за час перебування під арештом і за час проведення судово-медичної експертизи; за час примусового лікування, призначеного за судовим рішенням; у разі тимчасової непрацездатності у зв`язку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або дій, пов`язаних із таким сп`янінням; за період перебування застрахованої особи у відпустці без збереження заробітної плати, творчій відпустці, додатковій відпустці у зв`язку з навчанням; за період тимчасової непрацездатності, зазначений у листку непрацездатності, визнаному необґрунтованим (ч. 1 ст. 16 Закону України).

Документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності розглядаються не пізніше десяти робочих днів з дня їх надходження, а для призначення допомоги по вагітності та пологах - не пізніше трьох робочих днів з дня їх надходження. Повідомлення про відмову в призначенні допомоги із зазначенням причини відмови та порядку оскарження видається або надсилається заявникові не пізніше п`яти днів після прийняття відповідного рішення (ч. 1 ст. 24 Закону України).

Страхові виплати, передбачені цим Законом, здійснюються у разі, якщо звернення за їх призначенням надійшло не пізніше шести календарних місяців з дня відновлення працездатності, закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, з дня смерті застрахованої особи або члена її сім`ї (ч. 5 ст. 24 Закону України).

Відповідно до наявної інформації на сайті Пенсійного фонду України. Листок непрацездатності може мати такі статуси: «Закритий», «Готово до сплати», «Помилково сформований», «Недійсний» та «Оплачений». Статус «готово до сплати», вказує на те, що страхувальник може працювати з листком непрацездатності та нараховувати кошти. По електронних лікарняних з таким статусом, роботодавець має сформувати на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України заяву-розрахунок на фінансування відповідного виду допомоги та надіслати її до Фонду.

Тобто, обов`язок роботодавця (відповідача) подати заявку до Пенсійного фонду України заявку щодо нарахування коштів для проведення допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Однак, зі спливом піврічного строку з дня відновлення працездатності, страхові виплати, а саме допомога по тимчасовій непрацездатності не здійснюються.

Враховуючи вищенаведені норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», піврічний строк для звернення з заявою-розрахунком до органів Пенсійного Фонду України та подальшого нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності за невідшкодований лист непрацездатності ОСОБА_1 , у відповідача минув. А тому відшкодувати допомогу за вказаним листом непрацездатності Пенсійний Фонд України не зможе.

Враховуючи вищевикладене, Відповідач має відшкодувати ОСОБА_1 заробітну плату за весь період відсторонення, з врахуванням листа непрацездатності за період з 14.03.2023 по 17.03.2023.

Тимчасова непрацездатність, за яку було відшкодовано шкоду, була за такими періодами: з 25.01.2023 по 30.01.2023, за такий період непрацездатності пропущено 4 робочих дні; з 31.01.2023 по 05.02.2023, за такий період непрацездатності пропущено 4 робочих дні; з 07.02.2023 по 14.02.2023, за такий період непрацездатності пропущено 6 робочих днів; з 28.02.2023 по 03.03.2023 за такий період непрацездатності пропущено 4 робочих дні; з 09.03.2023 по 13.03.2023 за такий період непрацездатності пропущено 3 робочих дні.

З вимушено пропущених за період відсторонення, 40 робочих днів необхідно вирахувати кількість робочих днів, за які було здійснено відшкодування за листками непрацездатності.

Відтак, 4+4+6+4+3=21 робочих днів необхідно вирахувати. 40-21=19 робочих днів було вимушено пропущеними ОСОБА_1 .

Сума відшкодування визначається шляхом множення суми середньоденної заробітної плати на кількість вимушено пропущених робочих днів. Тобто, 6 794, 05 * 19 = 129 086 (сто двадцять дев`ять тисяч вісімдесят шість) гривень 95 коп.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При таких обставинах, позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» про визнання протиправним наказу про відсторонення від виконання посадових обов`язків та про стягнення коштів за вимушено пропущені робочі дні в період його відсторонення підлягають частковому задоволенню.

Щодо розміру витрат на правничу допомогу, то судом встановлено, що 23.01.2023 року між адвокатом Стояновим М. М. та Фатєєвим К.О. було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги 6/23 та додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги, в якій встановлено фіксований розмір оплати за надання правової допомоги ОСОБА_1 у вигляді представництва у суді першої інстанції щодо оскарження наказу № 50-к від 25.01.2023 про відсторонення від роботи у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, які сплачуються не пізніше 10.02.2023 року.

02.02.2023 року ОСОБА_1 було сплачено відповідні кошти.

Положеннями статті 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»(далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VIвстановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VIвидами адвокатської діяльності, зокрема, є:- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

За нормами ст. 137 ЦПК України визначено:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За нормами ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи ,зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Судом також враховуються висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, висновок Верховного Суду в постанові від 16 січня 2022 року у справі № 922/1964/21.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та сплати гонорару у розмірі 15 000 грн., тому вимога є обґрунтованою.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 354, 355 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» про визнання протиправним наказу № 50-к від 25.01.2023 про відсторонення від виконання посадових обов`язків та про стягнення коштів за вимушено пропущені робочі дні в період його відсторонення задовольнити частково.

Визнати противоправним наказ Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» № 50-к від 25.01.2023 по особовому складу про відсторонення ОСОБА_1 від виконання обов`язків на посаді з 25.01.2023 на час проведення службового розслідування з припиненням нарахування та виплати заробітної платні на час відсторонення від роботи.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відшкодування за вимушено пропущені робочі дні в період його відсторонення від виконання посадових обов`язків у сумі 129 086 (сто двадцять дев`ять тисяч вісімдесят шість) гривень 95 коп.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1073, 6 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано та складено 16 лютого 2024 року.

Суддя Чернявська Л.М.