справа № 372/415/18 головуючий у суді І інстанції Потабенко Л.В.
провадження № 22-ц/824/4608/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , поданою представником ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Дідківська Юлія Володимирівна, ОСОБА_5 , про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом та просили визнати недійсним заповіт від 17 серпня 2016 року, який складений та посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Дідківською Ю.В. зареєстрованого в реєстрі за № 997.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів - ОСОБА_6 14 липня 2017 року Обухівським міськрайонним ВДРАЦС ГТУЮ у Київській області було видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . 18 липня 2017 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Мельник М.В. була зареєстрована в спадковому реєстрі спадкова справа № 60949316, після чого позивачам стало відомо від приватного нотаріуса Мельник М.В. про те, що 17 серпня 2016 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дідківською Ю.В. було складено та посвідчено заповіт ОСОБА_6 , згідно якого він зробив розпорядження всім майном на випадок своєї смерті відповідачу ОСОБА_4 . Після смерті батька позивачів залишилось спадкове (нерухоме) майно, а саме частина житлового будинку загальною площею - 123,1 м2, який розташований в АДРЕСА_1 . На даний час позивачі проживають разом з родинами в частині вищевказаного домоволодіння. Позивачі вказують на той факт, що покійний спадкодавець перебував на лікуванні в неврологічному (терапевтичному) відділенні Української міської лікарні, також мав нестійкий психологічний стан, і тому вони оспорюють та ставлять під сумнів той факт, що їх батько заповів все своє майно іншій особі всупереч власній волі.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачі зазначають, що за результатами проведеної судово-психіатричної експертизи було складено висновок судово-психіатричного експерта № 588 з наступними суперечливими висновками в пункті 23: Згідно п.п.1 ОСОБА_7 на час складання заповіту (17 серпня 2016 року) страждав на психічні і поведінкові порушення внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (F 10.2 згідно МКХ- 10). В цей період за своїм психічним станом ОСОБА_7 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Згідно п.п.2 ОСОБА_7 страждав на психічні і поведінкові порушення внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, та в період складання заповіту (17 серпня 2016 року) за своїм психічним станом він усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. За наслідками допиту експерта ОСОБА_8 , 09 березня 2023 року, адвокат Стельникович С.А. заявив клопотання про проведення додаткової експертизи, посилаючись на ч. 1 ст. 113 ЦПК України. Разом з тим, протокольною ухвалою суду, адвокату Стельниковичу С.А. було відмовлено у проведенні додаткової судової психіатричної експертизи та було постановлено судове рішення за наслідками розгляду цивільної справи. Підставою для заявлення клопотання про призначення додаткової експертизи стала та обставина, що експертами при проведенні судової експертизи не взяті до уваги та взагалі не враховані пояснення, які надав завідуючий неврологічним відділенням Української міської лікарні Краснюк К.К. , який лікував померлого ОСОБА_6 та повністю надав дані про його психічний та емоційний стан. Також, експертами не враховані пояснення лікаря-нарколога Обухівської ЦРЛ Федь П.М., який в своїх поясненнях повідомляв про те, що стан, в якому на той час перебував ОСОБА_7 потребував багаторічного зловживання алкоголем і для того, щоб вийти з даного стану також потрібно було його лікувати роками. За таких обставин, не врахування пояснень вищевказаних спеціалістів-лікарів, один з яких із стажем роботи 45 років є неприпустимим, оскільки у такий спосіб експерти були позбавлені в повній мірі у встановленні об`єктивної істини, що прямо впливає на суть прийнятого судом рішення, оскільки саме суд та позивачі у справі розраховували на повний та всебічно обґрунтований висновок експертизи у даній справі, який повинен був надати експертний заклад. Враховуючи зазначене, суд безпідставно відмовив у проведенні додаткової експертизи на підставі ч. 1 ст. 113 ЦПК України, що призвело до неповного з`ясування всіх обставин справи та постановлення судового рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить змінити рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині через неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що не погоджується з підставами, зазначеними в повному тексті оскаржуваного рішення, на підставі яких відмовлено в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання заповіту не дійсним, оскільки порушено вимоги статті 76-77 та ч. 4 статті 265 ЦПК України, без надання оцінки доказів (письмових та фото), які наявні в матеріалах справи для повного викладення судом обставин та підстав, що мають значення для справи, що призвело до неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушенням принципу верховенства права, є помилковою, та вважає, що оскаржуване рішення підлягає зміні саме в частині підстав відмови в задоволенні позовної заяви.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів - ОСОБА_6 17 серпня 2016 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дідківською Ю.В. було складено та посвідчено заповіт ОСОБА_6 , згідно якого він зробив розпорядження всім майном на випадок своєї смерті відповідачу ОСОБА_4 .

Позивачі, зазначаючи про недійсність даного заповіту, вказують, що ОСОБА_6 на момент його підписання не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

За змістом статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до визначення, яке міститься в статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з частиною другою статті 1267 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Згідно з частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

У відповідності до висновку судово-психіатричної експертизи № 588 ОСОБА_7 на час складання заповіту (17 серпня 2016 року) страждав на психічні і поведінкові порушення внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (F 10.2 згідно МКХ- 10). В цей період за своїм психічним станом ОСОБА_7 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Згідно п.п.2 ОСОБА_7 страждав на психічні і поведінкові порушення внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, та в період складання заповіту (17 серпня 2016 року) за своїм психічним станом він усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав до задоволення позову, оскільки жодного доказу про те, що на час підписання заповіту ОСОБА_6 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги в частині необґрунтованості висновку експертизи, який на думку представника позивачів містить протиріччя, а також в частині не врахування експертами пояснень, які надав завідуючий неврологічним відділенням Української міської лікарні Краснюк К.К., який лікував померлого ОСОБА_6 , не врахування пояснень лікаря-нарколога Обухівської ЦРЛ Федь П.М., який в своїх поясненнях повідомляв про стан, в якому на той час перебував ОСОБА_7 , не проведення додаткової психіатричної експертизи, апеляційний суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Зі змісту висновку судово-психіатричної експертизи № 588 вбачається, що експерти досліджували усю медичну документацію Обухівської ЦРЛ щодо лікування в ній ОСОБА_6 , в тому числі і ту, що оформлялась лікарями Краснюк К.К. та Федь П.М . Пояснення останніх також бралось до уваги експертами, про що прямо зазначено у висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Наявний у справі висновок судово-психіатричної експертизи № 588 від 14 жовтня 2022 року (т. 3, а.с. 214) є повним, оскільки містить відповіді на усі поставлені судом запитання та є ясним, оскільки надані експертами відповіді є чіткими і лаконічними, не допускають двоякого тлумачення, а також є достатніми для вирішення поставлених перед судом позовних вимог.

Отже, підстав для проведення додаткової судово-психіатричної експертизи не було, а, відтак, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив представнику позивачів в його задоволенні.

В даному випадку, позивачі та їх представник не звернули уваги, що справа розглядається з 2018 року і чинний ЦПК України не передбачає обов`язку суду призначати додаткові експертизи тільки тому, що одна зі сторін не погоджується з висновком уже проведеної експертизи.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.