Провадження № 22-ц/824/2202/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Медведчук Д.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 07 вересня 2023 року у справі за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про видачу дублікату виконавчого листа та про поновлення строку для пред`явлення його до виконання по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із вказаною заявою, яку обґрунтовувало тим, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07.07.2016 року у цивільній справі №761/10284/15-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 18.09.2007 року в загальному розмірі - 412 274,94 доларів США, що станом на 25.03.2015 року за офіційним курсом Національного банку України становить - 9709074 гривні 94 коп. та судовий збір в розмірі - 3654,00 грн.

Вказувало, що виконавчий документ щодо ОСОБА_2 втрачено, що стало підставою для звернення до суду з заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, видачу дублікату виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_2 у цивільній справі №761/10284/15-ц.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07 вересня 2023 року заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що суд першої інстанції не врахував, що 13.03.2020 постановою державного виконавця виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», 16.11.2020 банком було видано довідку, та подано до суду заяву про поновлення строку для пред`явлення до виконання та видачу дублікату виконавчого листа.

Однак ухвалами суду цю заяву було неодноразово повернуто без розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про добросовісну реалізацію Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема учинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківський районний суд міста Києва від 07.07.2016 року у цивільній справі №761/10284/15-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 18.09.2007 року в загальному розмірі - 412 274,94 доларів США, що станом на 25.03.2015 року за офіційним курсом Національного банку України становить - 9709074 гривні 94 коп. та судовий збір в розмірі - 3654,00 грн.

Судом встановлено, що 20.10.2016 року представник позивача отримав рішення суду та виконавчі листи (а.с. 207).

Згідно акту, складеного керівником відділу «Credit collection», заступника керівника напрямку з юридичної роботи, провідного спеціаліста відділу документообігу АТ КБ «ПриватБанк» від 24.12.2020, за результатами перевірки програмних комплексів та архіву Банку було встановлено відсутність виконавчого документа по справі №761/10284/15.

Відповідно листа Шевченківського районного відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у відділі виконавчий документ по справі №761/10284/15 не перебуває, на адресу виконавчої служби не надходив, стягувачу не повертався.

Відповідно листа Вишгородського відділу ДВС у Вишгородському районі Київської області від 20.06.2023, вбачається, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у відділі виконавчий документ по справі №761/10284/15 не перебуває.

Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» стверджує, що оригінал виконавчого документа було втрачено.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє дії на виконання рішення суду добровільно або під примусом.

Відповідно до частин 1 та статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13, від 30 липня 2019 року у справі № 5/128, від 21 серпня 2020 року у справі №905/2084/14-908/4066/14 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, згідно частини першої, другої, пункт 1 частини четвертої статті 12 Закону, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України).

В постанові від 02.09.2020 по справі № 569/10120/13-ц Верховний суд дійшов висновку про те, що дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.

Відповідно до п. 17.4 Перехідних положень Розділ Х111 ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

За приписами ч.ч.1, 2 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання щодо боржника ОСОБА_2 у цивільній справі №761/10284/15-ц закінчився 31.08.2019 року. При цьому, до суду з вказаною заявою АТ КБ «ПриватБанк» звернувся 07.08.2023 року.

Доказів пред`явлення виконавчого листа до виконання та переривання вказаного строку матеріали справи не містять. Між тим, в заяві жодним чином необґрунтовано та не зазначено поважних причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином, перевіривши наявні у матеріалах справи докази в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки доказів які б свідчили про добросовісну реалізацію АТ КБ «ПриватБанк» своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення не надано, зокрема, доказів того, що оригінал виконавчого листа загублено при пересилці чи з інших підстав, украдено, знищено або істотно пошкоджено, матеріали справи не містять.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для видачі дублікату виконавчого листа.

Доводи апеляційної скарги про те, що 13.03.2020 постановою державного виконавця виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» відхиляються колегією суддів, як необґрунтовані, оскільки до заяви не додано доказів, які б підтверджували такі обставини.

Інші доводи апелянта зводяться до суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 07 вересня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: