КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/3335/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест сервіс» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 лютого 2023 року та на додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест сервіс», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Чулієва Атаджана Абдуназаровича, Державного підприємства «Сетам», про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акту приватного виконавця про проведення електронних торгів та витребування квартири з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому, посилаючись на порушення свого права власності, просив:

- визнати недійсними електронні торги, проведені ДП «Сетам» з реалізації трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , площею 69,60 кв. м. (РНОНМ: 000), лот №422461;

- визнати недійсним протокол №422461 проведення електронних торгів, проведених 09.06.2020 ДП «Сетам» з реалізації трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , площею 69,60 кв. м. (РНОНМ: 000), лот №422461;

- визнати недійсним акт приватного виконавця про проведення електронних торгів, проведених 09.06.2020 року ДП «Сетам» із реалізації трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , площею 69,60 кв.м. (РНОНМ: 000), складений 07.07.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Чулієвим А.А., реєстраційний номер ВП в АСВП: НОМЕР_4;

- витребувати у власність позивача від відповідача трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , площею 69,60 кв.м. (РНОНМ: 000);

- стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 28 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено договір про надання споживчого кредиту за №0.

У відповідності до п.1.1. Кредитного договору Банк зобов`язується надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, Долар США (USD), в сумі 125 000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 631 250 гривень за курсом НБУ на день укладення Договору, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі.

Пунктом 1.4. Кредитного договору визначено цільове призначення (мета) кредиту, а саме: кредит надається Позичальнику для його особистих потреб, для купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

У відповідності до п. 2.1. Кредитного договору виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором забезпечується наступним чином, а саме:

застава нерухомості (будівлі/споруди/приміщення): квартира, загальною площею 69,60 житловою 42,50, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та є власністю ОСОБА_1 , код за ДРФО порука, а саме: 1) порука ОСОБА_4 , код за ДРФО НОМЕР_1 .

Вказував, що 28 листопада 2007 року Банк на виконання вимог Кредитного договору надав через касу банку Позичальнику готівкові кошти в сумі 125 000 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки №60 від 28.11.2007 року.

Того ж дня, ОСОБА_1 придбав квартиру за АДРЕСА_3 .

На виконання умов Кредитного договору щодо забезпечення виконання зобов`язань Позичальника перед Банком, 28 листопада 2007 року останні уклали Договір іпотеки за №71190, за умовами якого: Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю наступне майно: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Лосевим В.В. - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Предмету іпотеки від 28.11.2007 року за реєстровим №3057 (п.1.1. Договору іпотеки).

Ринкова вартість Предмету іпотеки згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності СПД ОСОБА_5 від 30.10.2007 року становить 707 000 гривень.

Також, на виконання умов Кредитного договору щодо забезпечення виконання зобов`язань Позичальника перед Банком, 28 листопада 2007 року між Банком (Кредитор) та ОСОБА_4 (Поручитель) було укладено Договір поруки №161323, згідно умов якого: Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 , номер за ДРФО НОМЕР_2 (далі - Боржник) усіх зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту №0 від 28.11.2007 року (далі - Основний договір), укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, та і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Після укладення вищевказаних договорів, Позичальник ОСОБА_1 своєчасно та справно виконував взяті на себе зобов`язання.

В січні 2012 року на адресу Позичальника від AT «Дельта Банк» надійшов лист за №17.5/п-2913 від 06.01.2012 року зі змісту якого вбачалось, що 08.12.2011 року (з урахуванням відповідної додаткової угоди від 19.12.2011 року) між AT «Дельта Банк» та AT «Укрсиббанк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, AT «Укрсиббанк» передав (відступив) AT «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого AT «Дельта Банк» замінив AT «Укрсиббанк» як кредитора (став новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях. Внаслідок такої передачі прав вимоги AT «Дельта Банк» набув право замість AT «Укрсиббанк» вимагати від боржника повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами (копія листа додається).

В січні 2012 року на адресу Позичальника від AT «Дельта Банк» надійшов черговий лист за №17.5/к-3827 від 12.01.2012 року, зі змісту якого вбачалось, що AT «Дельта Банк» став Новим кредитором по відношенню до Позичальника ОСОБА_1 , а також зазначено, що відступлення прав вимоги не призводить до жодної зміни обсягу прав і зобов`язань за Кредитним договором. Зокрема суми, які мають бути сплачені, залишаються такими, як визначено Кредитними документами. Внаслідок такої передачі Новий кредитор є єдиним власником всіх прав вимоги за Кредитними документами з 19.12.2011р.

Зазначав, що 19 грудня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» (Кредитор) та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено додатковий договір №2 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 28.11.2012 року.

Згідно з п.1 Додаткового договору №2 Сторони домовились змінити валюту виконання зобов`язання за Договором з відповідним переведенням заборгованості з повернення кредиту за Договором, розмір якої станом на дату укладення цього Додаткового договору №2 складає 92 066,32 доларів США (за курсом 1 долар США = 5,05 грн. та встановленням цієї заборгованості в розмірі 464 934 грн. 91 коп.

У зв`язку з внесенням змін до Кредитного договору сторони 19.12.2012 року уклали Договір про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки №71190 від 28.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвич В.В. за реєстровим номером №3061.

Після укладення вищевказаних додаткових договорів позичальник ОСОБА_1 своєчасно та справно виконував взяті на себе зобов`язання.

04 лютого 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Мегаінвест Сервіс» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за №2144/К, згідно якого ТОВ «МЕГАІНВЕСТ СЕРВІС» купив право вимоги за кредитним договором №00 від 28.11.2007 року та договором іпотеки №71190 від 28.11.2007 року, де позичальником та відповідно Іпотекодавцем є ОСОБА_1 .

У відповідності до п.2.2 Договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги №2144/К від 04.02.2020 року, за цим Договором Новий кредитор (ТОВ «Мегаінвест Сервіс») в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1. цього Договору набуває наступні права кредитора за Основними договором: право вимагати належного виконання Боржником зобов`язань за Основними Договорами щодо сплати Боржниками грошових коштів у сумах, вказаних у Додатку №1 до цього Договору та визначених на момент набуття Новим Кредитором Права вимоги, включаючи право вимагати сплати нарахованих і не сплачених на момент набуття Права вимоги процентів у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього Договору, право вимагати сплати нарахованих і не сплачених на момент набуття Права вимоги штрафних санкцій, неустойки (штрафів, пені), право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань у випадках та на умовах, встановлених Основним договором, право вимагати та отримувати платежі за гарантією (якщо така видавалась), відшкодування за договором страхування, тощо. Розмір прав вимоги, які переходять до Нового кредитора, вказаний у Додатку №1 до цього Договору.

Так, згідно листа за вихідним №05-3418856 від 02.03.2020 року ПАТ «Дельта Банк» повідомив ОСОБА_1 про те, що в межах процедури реалізації майна банку, в якому запроваджено ліквідаційну процедуру, на підставі Договору №2144/К купівлі-продажу прав вимоги від 04 лютого 2020 року Банк відступив вимоги за Договором №0 від 28.11.2007 року - ТОВ «Мегаінвест Сервіс». Станом на 04.02.2020 року заборгованість за Договором №0 від 28.11.2007 року становила: 54 027,73 грн. - тіло кредиту та 663,15 грн. - відсотки за кредитом (Копія довідки додається).

Із вказаної довідки вбачається, що ОСОБА_1 (позичальник), станом на 04.02.2020 року не мав простроченої заборгованості та/або нарахованих штрафних санкцій за Кредитним договором.

В подальшому ОСОБА_1 звернувся з листом до ТОВ «Мегаінвест Сервіс», в якому просив надати платіжні реквізити для виконання зобов`язань за кредитним договором. Проте, з відповіді ТОВ «Мегаінвест Сервіс» позивач дізнався про те, що відбулось звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Незважаючи на відсутність порушення взятих зобов`язань з боку позичальника, новий кредитор в особі ТОВ «Мегаінвест сервіс», від імені якого діяв його директор ОСОБА_6 , 14 лютого 2020 року уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу спірної квартири. Підставою для відчуження вказаної квартири зазначено положення ст.38 Закону України «Про іпотеку» (п.1 Договору).

Згідно з п.6 вказаного Договору купівлі-продажу, за домовленістю Сторін відчуження квартири здійснено за 119 935 грн.

Відповідно до п.9 Договору купівлі-продажу ринкова вартість зазначеного нерухомого майна згідно висновку про вартість об`єкта оцінки, виконаного 13 лютого 2020 року СОД ТОВ «ОЦІНОЧНА КОМПАНІЯ «СТАНДАРТ», становить 119 935 грн без ПДВ.

В єдиній базі даних звітів про оцінку відсутня інформація зі звіту про оцінку майна за №ED200213-31 на замовлення ТОВ «Мегаінвест Сервіс», а саме, квартири АДРЕСА_4 .

У відповідності до п.1 Розділу V Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, затвердженого Наказом ФДМУ 17.05.2018 року №658, Звіт про оцінку, не зареєстрований в Єдиній базі, без присвоєного унікального номера є недійсним.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, єдиним засновником та директором ТОВ «Мегаінвест сервіс» (продавець по договору) від 14.06.2018 року є ОСОБА_6 , а покупцем за вказаним договором зазначено ОСОБА_3 , що може свідчити про наявність родинних відносин між покупцем та продавцем, - юридичною особою, у якій ОСОБА_6 наділений усіма правомочностями без будь-яких обмежень (бенефіціарний власник).

14 квітня 2020 року з метою захисту порушених прав ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАІНВЕСТ СЕРВІС» та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним.

Відомості про факт звернення ОСОБА_1 до суду з позовною заявою до ТОВ «МЕГАІНВЕСТ СЕРВІС» та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним були відображені на загальнодоступному сайті - Судова влада України (https://court.gov.ua/) з 14 квітня 2021 року і містяться там по даний час.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва, від 22 квітня 2020 року відкрито провадження у справі №754/4514/20 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «МЕГАІНВЕСТ СЕРВІС» та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним.

В той же день - 22 квітня 2020 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва вжито заходи забезпечення позову, а саме: накладено арешт на квартиру

АДРЕСА_3 .

15 травня 2020 року ОСОБА_3 звернулась до Київського апеляційного суду зі скаргою на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2020 року про забезпечення позову у справі №754/4514/20. 03 червня 2020 року ухвалою Київського апеляційного суду, вказану апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху.

02 вересня 2020 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а оскаржувану ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2020 року без змін.

Постановою державного виконавця Деснянського РВДВС у м. Києві Бойченко С.В. від 13.10.2020 року у ВП НОМЕР_5 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідний запис про обтяження за №38649834 на виконання ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 22.04.2020 року про забезпечення позову у справі №754/4514/20.

Під час дії ухвали про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірну квартиру, а саме, 17 липня 2020 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак Олесею Гурамівною було оформлене та видано свідоцтво про право власності на трикімнатну квартиру, площею 69,6 кв. м., що розташована за адресою:

АДРЕСА_2 , на ім`я ОСОБА_2 (зареєстроване в реєстрі за №1905).

В той же день, 17.07.2020 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак Олесею Гурамівною було прийнято рішення за № 53186454 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 і внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №37373523.

Свідоцтво про право власності та рішення про державну реєстрацію права власності були здійснені на підставі протоколу №484139, від 09.06.2020 року щодо проведення електронних торгів Державним підприємством «Сетам» реалізації квартири (реєстраційний номер лота 422461), та акту приватного виконавця про проведені електронні торги, складеного 07 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Чулієвим Атаджаном Абдуназаровичем.

Реалізація квартири здійснювалася в межах виконавчого провадження №61406861, яке було відкрито 27.02.2020 року приватним виконавцем Чулієвим А.А., на виконання:

1) виконавчого листа №2/205/1896/14, виданого 25.10.2019 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованості станом на 07.11.2013 року за Кредитним договором №8/2007/840-К/1753-Н від 14.12.2007 року у розмірі 49 923,63 доларів США, де: заборгованість за сумою кредиту - 27 843, 46 доларів США, заборгованість за відсотками - 16 300,05 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - 2 870, 07 доларів США, штраф за невиконання зобов`язань за Кредитного договору - 2 910,05 доларів США; виконавчого напису №1254, вчиненого 19.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком Олегом Анатолійовичем про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Мегаінвест сервіс» грошових коштів у розмірі 5 000 000 грн, стягувач - ТОВ «Мегаінвест Сервіс», боржник - ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів у розмірі 49 923,63 долари США.

Як вбачається з Акту про проведені електронні торги у виконавчому провадженні №61406861, складеного 07.07.2020 року приватним виконавцем Чулієвим А.А., виконавчий напис №1254 вчинений у зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 умов договору позики

№4, укладеного 14.02.2020 року і посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., а саме, невиконання зобов`язання ОСОБА_3 з повернення ТОВ «Мегаінвест Сервіс» суми позики 17.02.2020 року, тобто, на третій день після її отримання.

Так, 27 лютого 2020 року приватним виконавцем Чулієвим А.А. у ЗВП №61410485 (ВП №61406861) постановою було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3 , зокрема, і на 7 (сім) квартир, які за невеликий проміжок часу до того були також відчужені ТОВ «Мегаінвест сервіс» на користь ОСОБА_3 шляхом звернення стягнення на іпотечне майно на підставі кредитних та іпотечних договорів. ОСОБА_2 придбала на електронних торгах за невеликий проміжок часу дві з семи вищевказаних квартир, а саме:

- квартиру АДРЕСА_3 (РНОНМ: 000), і внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №35703292;

- квартиру АДРЕСА_5 (РНОНМ: 000), і внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №35703292.

07 травня 2020 року приватним виконавцем Чулієвим А.А. було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою накладено арешт, зокрема, і на зазначені вище об`єкти нерухомого майна.

19 травня 2020 року приватним виконавцем Чулієвим А.А. було подано заявку на продаж спірної квартири на електронних торгах ДП «Сетам» - лот № 422461.

09 червня 2020 року ДП «Сетам» було складено протокол №484139 проведення електронних торгів за лотом з реєстраційним номером 422461. Переможцем торгів визнано ОСОБА_2 з ціною продажу 847 980 грн.

07 липня 2020 року приватним виконавцем Чулієвим А.А. було складено акт приватного виконавця про проведення електронних торгів з реалізації зазначеної квартири, на підставі якого 17.07.2020 року приватним нотаріусом Буглак О.Г. було видано оскаржуване свідоцтво і прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 .

В подальшому приватним виконавцем Чулієвим А.А. 22.10.2020 року відкрито виконавче провадження №63396097, де стягувач - ОСОБА_6 , а боржник - ОСОБА_2 , і постановою про арешт майна боржника, від 22.10.2020 року, запис про обтяження №39115078, знову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 17 лютого 2023 року позов задоволено.

Визнано недійсними електронні торги, проведені державним підприємством «Сетам» із реалізації трикімнатної кв. АДРЕСА_1 , площею: 69,60 кв.м., лот № 422461.

Визнано недійсним протокол №422461 проведення електронних торгів, проведених 09.06.2020 державним підприємством «Сетам» із реалізації трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , площею: 69,60 кв.м., лот № 422461.

Визнано недійсним акт приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Чулієва Атаджана Абдуназаровича про проведення електронних торгів, проведених 09.06.2020 року державним підприємством «Сетам» із реалізації трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , площею 69,60 кв. м., складений 07.07.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Чулієвим Атаджаном Абдуназаровичем, реєстраційний номер ВП в АСВП: НОМЕР_4.

Витребувано у власність ОСОБА_8 від ОСОБА_2 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , площею 69,60 кв.м.

Здійснено розподіл судових витрат.

У лютому 2023 року ОСОБА_9 - представник ОСОБА_8 подав до суду детальний опис робіт (наданих послуг), в якому заявлено вимогу про стягнення з відповідачів: 21087 грн 75 коп. - правничої допомоги, а саме: по 4 217 грн 55 коп. з кожного відповідача.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 06 березня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ): 4217,55 грн. - правничої допомоги.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Іслама Тарікула: 4 217 грн 55 коп. правничої допомоги.

Стягнуто з ТОВ «Мегаінвест сервіс» на користь Іслама Тарікула: 4 217 грн 55 коп. - правничої допомоги.

Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Чулієва Атаджана Абдуназаровича на користь Іслама Тарікула: 4 217 грн 55 коп. - правничої допомоги.

Стягнуто з ДП «Сетам» на користь Іслама Тарікула: 4 217 грн 55 коп. - правничої допомоги.

В апеляційній скарзі ТОВ «Мегаінвест сервіс» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким у позовних вимогах відмовити у повному обсязі. Додаткове рішення також просить скасувати та відмовити у відшкодуванні правничої допомоги у повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що твердження в оскаржуваному рішенні суду про належне повідомлення відповідача №3 на судове засідання 17.02.2023 року та взагалі повідомлення про попередні судові засідання не відповідає дійсності та суперечить ст.128 ЦПК України, оскільки апелянта не було повідомлено, не було вручено жодних повісток про призначення судових засідань після 11.10.2022 року.

Вважає за необхідне звернути увагу на те, що арешт, на який посилається позивач, був відсутній в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно при участі покупця у торгах, а тому ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, не знала та не могла знати при всій її обачності про наявність якихось інших обтяжень.

Добросовісній набувач сплатив за придбане майно згідно з наступними платіжками: 34 376 грн 50 коп.. - 05 червня 2020 pоку, 486 000 грн - 19 червня 2020 року, 205 154 грн - 22 червня 2020 року. Загалом: 725 530 грн 50 коп.

Таким чином, під час проведення торгів добросовісний набувач не знав та не міг знати про наявність арешту на майно, яке реалізовувалось через СЕТАМ, також позивачем не доведено те, що відповідачу №1 було відомо про наявність арешту на майно, яке реалізовувалось, у цьому випадку набувач ОСОБА_2 діяла, покладаючись на відомості в ДРРПНМ, а арешт від 22.04.2020 року був відсутній, тому при всій обачливості ОСОБА_2 не знала та не могла знати про наявній арешт.

Добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості, а може діяти, покладаючись на відомості ДРРПНМ, за відсутності обставин, що можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей. Саме до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного суду в справі № 925/1351/19 від 02.11.2021 року.

Тобто, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що при наявному «арешті» на підставі ухвали суду від 22.04.2020 року, торги не могли відбутися.

Судом першої інстанції взагалі не враховано того факту, що наявність арешту на квартиру, що розташована у АДРЕСА_2 , в межах справи №754/4514/20 згідно Ухвали від 22.04.2020 року не є підставою для зупинення реалізації (торгів) арештованого майна Квартири АДРЕСА_7 , в межах виконавчого провадження та для визнання торгів недійсними.

Згідно абз.1. п.2 розділу XI «Порядку» підставою для зупинення електронного аукціону (аукціону за фіксованою ціною) є рішення суду щодо зупинення реалізації арештованого майна.

В даному випадку рішення суду щодо зупинення реалізації Квартири не було, тому підстави для зупинення (торгів) реалізації квартири були відсутні.

Судом першої інстанції не враховано, що першочергово на Квартиру було накладено арешт приватним виконавцем Чулієвим A.A. в межах вищевказаного ЗВП №61410485 - а саме, згідно «Постанови від 27.02.2020 року» було накладено арешт на все майно боржника відповідача №2 відповідно й на Квартиру АДРЕСА_7 .

У зв`язку з цим, на дату 22.04.2020 року накладення судом арешту в межах справи №754/4514/20 вже діяв арешт від 27.02.2020 року в межах ЗВП №61410485.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що наявність арешту, на який посилався суд першої інстанції у рішенні, в даному випадку жодним чином не перешкоджає реалізації квартири АДРЕСА_7 на аукціоні (електронних торгах) в межах виконавчого провадження, що не було належним чином досліджено судом першої інстанції.

Вважає, що суд першої інстанції самостійно вийшов за межі предмету розгляду спору, та надав (помилкову) оцінку діям відповідача №3, у зв`язку з чим дійшов до хибних висновків, що внаслідок дії відповідача №3 - було порушено вимоги законодавства та ухвали Деснянського районного суду м. Києва, що не відповідає дійсності.

Враховуючи вищевикладене, на думку апелянта, судом першої інстанції не було встановлено, а позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували:

- чи відбулося порушення вимог Порядку при проведенні електронних торгів;

- чи вплинули ці порушення на результати торгів;

- чи були порушені законні інтереси позивача під час проведення електронних торгів.

Вказує, що в даному випадку суд першої інстанції безпідставно (без жодних доказів), самостійно дійшов до висновків, що Відповідач №1 є недобросовісним набувачем без жодних посилань на норми матеріального права.

Переможцем аукціону стала Відповідачка №1 та сплатила повну вартість у розмірі 805 581 грн.

По-друге, судом першої інстанції взагалі проігноровано ч.2 ст.388 ЦПК України, згідно якої майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно, витребування від особи, яка набула права власності на майно, що було реалізоване органами виконавчої служби (Відповідачем №1), в порядку, встановленому для виконання судових рішень, визначених ЗУ «Про виконавче провадження», недопустиме в розумінні ч.2 ст.388 ЦПК України, адже переможець електронних торгів Відповідач №1 - є добросовісним набувачем нерухомого майна - квартири АДРЕСА_7 .

Вважає, що в даному випадку жодних порушень законодавства під час реалізації квартири на прилюдних торгах «аукціоні» - не було. Відповідачем №1 було сплачено грошові кошти, та відповідач №1 діяла добросовісно, як учасник прилюдних торгів «аукціону» та відповідно добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_7 , а тому майно не може бути витребувано, що не було належним чином досліджено судом першої інстанції.

Також у випадку відповідача №1 - ОСОБА_2 , яка не знала та не могла знати про наявність арешту через його відсутність у ДРРПНМ, вона при прийняття рішення щодо купівлі виходила з того, що купівля-продаж не буде оскаржена в подальшому, оскільки арешту не було, в цьому випадку вона не може нести відповідальність, яка полягає у витребуванні у неї нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, вважає рішення від 17.02.2023 року необгрунтованим і таким, що не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України та підлягає скасуванню в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_9 представник ОСОБА_8 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувані рішення без змін.

Вказує, що зважаючи на дії суду першої інстанції, спрямовані на повідомлення учасників справи про судові засідання у справі та ухвалення рішення, усіма відомими засобами зв`язку, вказують на те, що судом першої інстанції досягнуто головної мети - інформування учасників справи про призначені судові засідання та ухвалення у справі рішення, що вказує на обізнаність сторін спору про судові засідання, що призначались судом та судові рішенні, ухвалені в рамках цивільної справи №754/14235/21.

Зважаючи на детальний опис робіт (наданих послуг), акт №21/02, від 21.02.2023 року про надані послуги у період від 01.08.2021 року до 17.02.2023 року по договору про надання послуг адвоката №74 від 18.12.2020 року, а також беручи до уваги докази, які підтверджують витрати адвоката, пов`язані з наданням правничої допомоги, обсяг наданої правничої допомоги був необхідним. виходячи з обставин справи. Витрати, пов`язані з явкою представника до суду, також були необхідними та неминучими. Окрім того, поштові витрати, понесені представником позивача, були спрямовані на виконання процесуальних норм щодо направлення процесуальних документів та доказів до суду та учасникам справи.

Також зауважує, що обсяг наданої правничої допомоги дійсно мав місце, є обґрунтованим, розумним і співмірним з ціною позову. При формуванні витрат на правничу допомогу адвокатом враховано обставини справи, її складність та значення для сторін спору. Так, спірна квартира є єдиними житлом для позивача, якого протиправно позбавили права володіння та розпорядження майном, а його намагались позбавити права проживання у квартирі шляхом виселення.

З огляду на вищевикладене, вважає, що додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва, від 06.03.2023 року ухвалено з дотриманням норм процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому не може бути скасованим.

Вказує, що ОСОБА_2 є недобросовісним набувачем з огляду на наступне:

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 ЦК України).

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно.

Водночас пунктом 6 ст.ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Принцип добросовісності - це загально-правовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

ОСОБА_2 , як покупець спірного нерухомого майна на електронних торгах, повинна була розуміти ризики, які несе та пересвідчитися у відсутності обтяжень на квартиру, яку вона купує з урахуванням того, що відомості про обтяження спірної квартири, внесені 28.11.2007 року до ЄДР речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Черленюх Л.В. на підставі договору іпотеки, від 27.11.2007 року, були наявні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на період проведення електронних торгів, уповноваженими особами таке обтяження не скасовувалось, вказана інформація є у вільному доступі. Також, ОСОБА_2 не перевірила факт наявності зареєстрованих у спірній квартирі осіб - позивача, наявність судових спорів з приводу вказаного нерухомого майна.

Окрім того, як вбачається з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно витягу з ДРАЦС громадян щодо актового запису про народження, - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Державна реєстрація народження ОСОБА_10 проведена у відповідності до статті 133 Сімейного кодексу України, де зазначено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Із вищевказаних актових записів вбачається, що ОСОБА_2 є рідною бабусею ОСОБА_10 , батьки якого - ОСОБА_7 , яка є дочкою ОСОБА_2 , а ОСОБА_6 є зятем ОСОБА_2 . Фактично вказані особи перебувають між собою у родинних відносинах. Також заслуговує на увагу той факт, що відповідачі ухилились від відповідей на питання позивача, поставлені на підставі ст.93 ЦПК Україні у позовній заяві, зокрема щодо наявності між ними близьких стосунків.

З огляду на вищевикладене, факт добросовісності дій ОСОБА_2 щодо придбання спірної квартири є вкрай сумнівним, адже остання володіючи загальнодоступною інформацією щодо сторін виконавчого провадження №61406861, а саме: боржниці, - ОСОБА_3 та стягувача - ТОВ «МЕГАІНВЕСТ СЕРВІС» , керівником та єдиним бенефіціарним власником якого є ОСОБА_6 , могла та повинна буда дізнатись від своїх родичів про наявність судових спорів з приводу вказаного нерухомого майна, а саме: оспорювання ОСОБА_11 правомірності відчуження спірної квартири ТОВ «МЕГАІНВЕСТ СЕРВІС» на користь ОСОБА_3 .

Також, ОСОБА_3 (своячка ОСОБА_2 ), єдиний учасник та директор ТОВ «Мегаінвест Сервіс» ОСОБА_6 (зять ОСОБА_2 ) на момент опублікування ДП «Сетам» інформаційного повідомлення 19.05.2020 року про продаж спірної квартири, а тим паче на момент проведення власне оспорюваних торгів, знали про наявність судового спору з приводу визнання недійсним договору купівлі-продажу від 14.02.2020 року, а також про вжиті судом заходи забезпечення позову у вигляді арешту квартири, адже 15.05.2020 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва, від 22.04.2020 року в справі №754/4514/20.

Зазначає, що ОСОБА_2 не здійснила достатньої належної обачності та не з`ясувала у своїх родичів реальний юридичний стан спірної квартири перед її придбанням.

Натомість, ОСОБА_2 діяла недобросовісно, адже знала про той факт, що одна особа, 1977 року народження, має зареєстроване місце проживання у спірній квартирі до моменту укладення договору купівлі-продажу, мала знати про наявність спорів щодо даного майна, перед участю в електронних торгах та укладенням договору купівлі-продажу фактичним станом майна не цікавилася, не виявляла бажання та намірів потрапити в приміщення спірної квартири для огляду, інакше б знала, що формально попередня власниця ОСОБА_3 не володіє квартирою, не може потрапити в середину і не має ключів від вхідних дверей квартири, з позивачем з цих питань ОСОБА_2 не контактувала, як і з будь-яких інших, мала усвідомлювати, що ціна у 847 980,00 грн., за якою нею здійснено купівлю спірної квартири, в декілька разів була нижчою за ринкову, після укладення договору купівлі-продажу ключі від вхідних дверей не вимагала.

Вважає, що така поведінка ОСОБА_2 , як покупця спірної квартири, свідчить про недобросовісність вчинених нею дій щодо придбання квартири з електронних торгів, належної позивачу.

За вказаних обставин слідує висновок про те, що ОСОБА_2 не є добросовісним набувачем у розумінні ст.388 ЦК України, а відтак витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння повністю узгоджується із обставинами справи, є законним та не спростований апелянтом.

Також зазначає, що електронні торги з реалізації спірної квартири, проведені з порушенням вимог норм законодавства, що вплинуло на результати електронних торгів та призвело до порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює результати проведення електронних торгів.

Так, процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання з боку продавця - акт про проведені прилюдні торги.

Апелянт посилається на практику Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі №922/3537/17) наголошуючи на тому, що заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно в разі задоволення позову. Іпотека або арешт нерухомого майна, що накладається виконавцем у межах виконавчого провадження, мають ту ж саму мету. Тому іпотека або арешт, що зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно раніше, мають вищий пріоритет, ніж заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, які були зареєстровані пізніше. У цьому разі заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, не є перешкодою для реалізації майна, а покупець такого майна набуває право власності на нього вільним від зазначених обтяжень. Якщо ж майно не буде реалізоване, а іпотека буде припинена або буде знятий арешт, накладений виконавцем (зокрема, у випадку повного виконання боржником свого обов`язку), то заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, і надалі виконуватимуть функцію забезпечення позову.

Згідно з обставинами справи №922/3537/17, що перебувала на розгляді ВП ВС, заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно в разі задоволення позову. Арешт нерухомого майна, що накладається виконавцем у межах виконавчого провадження, мають ту ж саму мету.

У даній справі арешт на спірне майно, накладений ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 22.04.2020 року у цивільній справі №754/4514/20 був спрямований на забезпечення позову щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 14.02.2020 року, тобто відновлення порушених прав ОСОБА_1 на спірну квартиру. Позов забезпечувався саме з тією метою, щоб спірна квартира не була відчужена третім особам, - до розгляду справи по суті, що могло утруднити або унеможливити поновлення порушених прав позивача.

У той же час, арешт приватного виконавця Чулієва А.А., накладений постановою від 27.02.2020 року в межах виконавчого провадження №61406861, був спрямований на виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2014 року у справі №205/891/2014 та виконавчого напису нотаріуса №1254, вчиненого 19.02.2020 року, щодо стягнення коштів з ОСОБА_3 , яка незаконно набула право власності на спірну квартиру.

Отже, накладення арешту судом та приватним виконавцем носили різну мету, у зв`язку з чим до даних правовідносин не можуть бути застосовані висновки, зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі №922/3537/17.

Вважає за необхідне зазначити, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Посилання апелянта на практику Верховного Суду (Постанова від 13 березня 2019 року справа №755/1357/18) де зазначено, що зупинення продажу арештованого майна порушує права стягувача у виконавчому провадженні, не є доречною та такою, що може бути застосована до даних правовідносин, адже у даних правовідносинах судом не застосувався такий вид забезпечення позову, як зупинення продажу арештованого майна.

Забезпечення позову у справі №754/4514/20 було спрямовано на недопущення вчинення у подальшому недобросовісних дій з боку ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та ОСОБА_3 .

Не підлягають до застосування висновки, вказані у постанові Верховного Суду України, від 03.10.2011 року у справі №3-98гс11 та п.48 Постанови ВП ВС від 29.05.2019 року у справі №367/2022/15-ц, адже Велика Палата вказує про неможливість витребування майна від добросовісного набувача, придбаного в порядку, встановленому для виконання судових рішень (ч.2 ст.388 ЦК України). У даній справі, кінцевий набував спірного майна, ОСОБА_2 є недобросовісним набувачем, про що вказано вище.

Зважаючи на вищевикладене, вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, про те, що спірна квартира вибула з володіння позивача на підставі недійсного правочину, укладеного 14.02.2020 року між ТОВ «Мегаінвест сервіс» та ОСОБА_3 , а в подальшому на підставі торгів, проведених 09.06.2020 року, ДП «Сетам» з порушенням чинного законодавства, а її набувачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як було зазначено вище, не є добросовісними в розумінні положень ч.1 ст.388 ЦК України, що призвело до порушення законних прав і інтересів позивача.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи оскаржувані рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що між АКІБ «УкрСиббанк» і позивачем укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 28.11.2007 року, та за яким останньому надано кредит в сумі: 125000 доларів США, що еквівалентно: 631250 грн. і який має погашатись щомісячними платежами та бути погашений разом з процентами не пізніше 28.11.2028 року. Цільове призначення кредиту - особисті потреби, а саме, купівля квартири АДРЕСА_3 .

Між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_4 укладено договір поруки №161323 від 28.11.2007 року і за яким остання зобов`язалась нести солідарну відповідальність з позивачем за договором про надання споживчого кредиту №0 від 28.11.2007 року.

Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 28.11.2007 року, позивач купив квартиру АДРЕСА_3 .

Між АКІБ «УкрСиббанк» і позивачем укладено договір іпотеки №71190 (нерухомого майна) від 28.11.2007 року і за яким позивач передав квартиру АДРЕСА_3 в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк».

Також встановлено, що 08.12.2011 року (з урахуванням додаткової угоди від 19.12.2011 року) між АТ «Дельта Банк» і АТ «УкрСиббанк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами і відповідно до якого право вимоги за кредитними зобов`язаннями до позивача перейшло до АТ «Дельта Банк».

За нотаріально посвідченим договором №2144/К від 04.02.2020 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «Мегаінвест сервіс» до останнього перейшло право вимоги за кредитними зобов`язаннями до позивача.

Відповідно до укладеного між ТОВ «Мегаінвест сервіс» і гр. Російської Федерації ОСОБА_3 (відповідач 2) нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 14.02.2020 року, ТОВ «Мегаінвест сервіс» продало відповідачу 2 - ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , площею 69,60 кв.м.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.04.2020 року у справі

№754/4514/20 відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Мегаінвест сервіс» і ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.04.2020 року у справі

№754/4514/20, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 02.09.2020 року, задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.10.2021 року у справі

№754/4514/20, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 05.10.2022 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 14.02.2020 року, укладений між ТОВ «Мегаінвест сервіс» і ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем.

Відповідно до складеного приватним виконавцем (відповідач 4) акту проведення електронних торгів 07.07.2020 року (ВП 6140686) на виконання виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська виконавчого листа №2/205/1896/14 від 25.10.2019 року про стягнення солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_7 на користь ПАТ «КБ «Надра» коштів, відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 09.06.2020 року ДП «Сетам» (відповідач 5) проведено електронні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1 і переможцем яких визнано ОСОБА_2 (відповідач 1).

Вищенаведене свідчить, що на час проведення електронних торгів існували ухвала Деснянського районного суду м.Києва від 22.04.2020 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 02.09.2020 року у справі №754/4514/20 і якими задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Також, на електронних торгах звернуто стягнення на майно ОСОБА_3 , право власності на яке ОСОБА_3 у передбаченому законодавством порядку не набула і фактично спірна квартира вибула з володіння ОСОБА_8 , як власника не з його волі, а іншим шляхом (п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України).

За ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.07.2018 року у справі №509/5216/13-ц: «У статті 124 Конституції України, у редакції, на час ухвалення судового рішення, визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України 2004 року поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України 2004 року забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України 2004 року). Тому той факт, що встановлені судом в ухвалі обмеження не було зареєстровано у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу достеменно відомо. Ураховуючи викладене, суди дійшли вірного висновку про те, що наявність вищевказаних судових рішень про вжиття заходів забезпечення позову, записів в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей про накладення заборони або арешту спірного нерухомого майна, реєстрація права власності на спірні житлові будинки здійснена з порушенням Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 18 січня 2017 року №6-2552 цс 16, від 24 травня 2017 року

№6-640 цс 17. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України)».

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 27.05.2020 року у справі №641/9904/16-ц: «Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК України, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребувано у добросовісного набувача. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності або законного права користування особою відповідним майном. Зокрема, відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України правила власник має необмежене право витребувати майно з чужого незаконного володіння. Такі ж саме права має законний володілець майна. Цивільним кодексом України передбачені як одні зі способів захисту порушених прав віндикація або реституція. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. З конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи-стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. Частина перша статті 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частини другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу, зокрема відмовити у захисті права, яким особа зловживала.».

За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 08.02.2022 року у справі №209/3085/20: «21. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13.10.2020 у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29.06.2021 у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25.01.2022 у справі № 143/591/20 (пункт 8.31). 22. Отже, коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. 23. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 58)).».

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.07.2019 року у справі №48/340: «6.41. Водночас, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі №925/1265/16 (провадження №12-158 гс18). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).».

Вищевикладене дало суду правові підстави для висновку про доведеність стороною позивача порушення свого права власності.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції вірно вважав позовні вимоги обґрунтованими.

Будь-яких інших конкретних правових доказів, які б повністю або частково спростовували позовні вимоги, суду не надано і судом таких доказів не здобуто.

Доводи про те, що відповідач 1 ( ОСОБА_2 ) є добросовісним набувачем і в неї не може бути витребувано майно є безпідставними та спростовуються положеннями п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, а в порядку виконання судового рішення звернуто стягнення на майно особи, яке цій особі у передбаченому чинним законодавством порядку не належало, а належало іншій особі та вибула з володіння цієї особи, як власника не з його волі, а іншим шляхом (п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України).

За ч.1, ч. 4 - 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест сервіс» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 лютого 2023 року та додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2024 року.

Головуючий:

Судді: