Справа № 352/2412/21
Провадження № 2/352/38/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Олійника М. Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Кукули О. С.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

Короткий виклад позовних вимог і позицій учасників справи.

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (а.с. 2-4), та з врахуванням заяви від 22 лютого 2023 року (а.с. 137-141), просила суд:

-визнати частково недійсним, в частині 3/8 частки спадкового майна, свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 листопада 2022 року НСВ 965297, у спадковій справі №210/2002 р., зареєстроване в реєстрі за № 774, видане ОСОБА_2 .

-визнати за ОСОБА_4 право власності на 3/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_5 , яка померлі ІНФОРМАЦІЯ_1 . про визнання права власності.

На обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_6 . На випадок своєї смерті ОСОБА_6 не залишив заповіту, тому належне йому на день смерті майно, спадкується за законом. Спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 , були дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_2 , які проживали та були зареєстровані з померлим в одному будинку на день його смерті. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5 . Після смерті матері, яка теж не склала заповіту на випадок своєї смерті, спадкоємцями першої черги є вона ОСОБА_4 та її брат ОСОБА_2 . Зазначає, що вона прийняла спадщину після смерті матері шляхом подання відповідної заяви у встановлений законом шестимісячний термін до Тисменицької державної нотаріальної контори, а брат прийняв спадщину, оскільки проживав із спадкодавцем на день її смерті. Нотаріальною конторою позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, через відсутність правовстановлюючого документу. Спадкове майно складається з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке включає в себе житловий будинок 1974 року забудови, гараж, погріб, стодолу, комору, стодолу, стайню, літню кухню, криницю. Вказане домоволодіння було збудоване її батьками, які перебували в шлюбі, рік побудови зазначено в технічному паспорті 1974 рік, а отже є їх спільною сумісною власністю та належить їм в рівних частках, по . Таким чином, після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилась спадщина на належну йому частку домоволодіння, що успадкували спадкоємці першої черги: дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_2 , які проживали із спадкодавцем на день його смерті. Отже, матері позивача ОСОБА_5 належала 1/2 частина цього домоволодіння, як частка у спільному сумісному мані подружжя та частина, успадкована після смерті чоловіка ОСОБА_6 . Інша успадкована ОСОБА_2 . Проте, в подальшому ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 листопада 2022 року НСВ 965297, у спадковій справі №210/2002 р., зареєстроване в реєстрі за № 774, після смерті ОСОБА_6 на все домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . За таких обставин, оформлення права власності на спірний будинок в цілому на ім`я відповідача ОСОБА_2 є порушенням прав позивача на спадкування належної їй частки у спадковому майні. Так, на день смерті ОСОБА_5 їй належало частки домоволодіння по АДРЕСА_1 . Саме таку частку в домоволодінні складає спадкове майно, належне ОСОБА_5 на день її смерті і право на спадкування якої мають спадкоємці першої черги: позивач ОСОБА_4 та її брат, відповідач ОСОБА_2 , по 3/8 частки відповідно. За вказаних обставин, просила суд визнати за нею право власності на 3/8 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , а також визнати частково, а саме в 3/8 частці недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом виданого ОСОБА_7 , державним нотаріусом Тисменицької районної нотаріальної контори 16 листопада 2022 року в спадкові справі №210/2022, зареєстровані в реєстрі за №774 на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

20 вересня 2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній просив суд відмовити в задоволенні позову з таких підстав: спірне спадкове майно не є майном господарського двору, а право власності повністю було зареєстроване за ОСОБА_6 ; позивачем до позову долучено неналежний звіт про оцінку нерухомого майна; позивачем належним чином не доведено наявності перешкод в оформленні її спадкових прав (а.с. 69-74).

Процесуальні рішення у справі.

16 листопада 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Провадження у справі відкрито ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2021 року.

Відповідач 20 вересня 2022 року подав відзив на позовну заяву та наявні у нього письмові докази на підтвердження заперечень щодо позову.

Ухвалами суду від 26 вересня 2022 року, 14 грудня 2022 року, 28 березня 2023 року та 05 вересня 2023 року були витребувані докази у справі.

22 лютого 2023 року позивачем було подано заяву, в якій вона виклала вимоги про визнання права власності та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Ухвалою від 28 березня 2023 року суд витребував докази.

Ухвалою від 03 жовтня 2023 року була задоволена заява про відвід головуючого судді Струтинського Р.Р., а справа передана до канцелярії суду.

03 жовтня 2023 року згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області Олійнику М. Ю. передано матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Ухвалою 06 жовтня 2023 року суддя Олійник М.Ю. прийняв до свого провадження вказану цивільну справі та призначив підготовче судове засідання .

Ухвалою від 06 грудня 2023 року суд відмовив у задоволенні клопотань представника відповідача про витребування доказів, залишення позовної заяви без руху, закрив підготовче провадження і призначив справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги на підставах, викладених у позовні заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Білан Н.М. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов. Також представник відповідача зазначив, що на його думку, позивач не мала право змінювати одночасно і предмет, і підставу позову. Окрім того, відповідачем за позовними вимогами про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним мав бути нотаріус.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим повторно 16 листопада 2018 року Виконавчим комітетом Чорнолізької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, актовий запис №30 (а.с. 5).

Довідкою Виконавчого комітету Тисменицької міської ради № 277 від 07 жовтня 2021 року підтверджено, що до дня смерті ОСОБА_5 разом з нею проживали та продовжують проживати: син ОСОБА_2 1967 року народження, невістка ОСОБА_8 1979 року народження, онук ОСОБА_9 2001 року народження, онук ОСОБА_2 2002 року народження, онук ОСОБА_10 2002 року народження (а.с.14).

19 грудня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 (а.с. 90).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим повторно 19 травня 2010 року Чорнолізькою сільською радою Тисменицького району, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с. 7).

Відповідно до свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_3 , відділом ЗАГС Івано-Франківського міськвиконкому 21 лютого 1982 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , про що складено відповідний актовий запис № 239. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_13 , дружини ОСОБА_13 (а.с.8).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрації шлюбу № від 11 жовтня 2021 року, згідно з актовим записом про шлюбу № 23 від 14 листопада 1960 року, складеного Чорнолізькою сільською радою Тисменицького району, ОСОБА_14 уклала шлюб з ОСОБА_6 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_15 » (а.с. 213).

28 серпня 2019 року ОСОБА_4 звернулася до нотаріуса із заявою про видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння в АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_5 (а.с. 98).

Постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 28 серпня 2019 року ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинковолодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим повторно 19 жовтня 2018 року Виконавчим комітетом Чорнолізької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, актовий запис №9 (а.с.6).

Довідкою Виконавчого комітету Тисменицької міської ради № 278 від 07 жовтня 2021 року підтверджено, що до дня смерті ОСОБА_6 у спадковому будинку проживали і продовжують проживати: дружина - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_2 1967 року народження, невістка ОСОБА_8 1979 року народження, онук ОСОБА_9 2001 року народження, онук ОСОБА_2 2002 року народження, онук ОСОБА_10 2002 року народження (а.с.13).

В технічному паспорті, виготовленому 01 березня 2004 року, зазначено, що згідно з експлікації приміщень житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , він має такі характеристики: загальною площею 113,6 м.кв., житловою площею 86,1 м.кв. «А», що складається: з коридору 11,7 м.кв., кухні 5,4 м.кв., комори 3,7 м.кв., житлової 22,8 м.кв., житлової 23,1 м.кв., паливної 6,7 м.кв., житлової 22,2 м.кв., житлової 18,0 м.кв. На території знаходиться житловий будинок - «А», 1974 року забудови, гараж - «Б», погріб «В», стодола «Г», комора «Д», стодола «Є», стайня «Ж», літня кухня «З», криниця № 1 (а.с. 16-19).

В довідці виконавчого комітету Тисменицької міської ради від 07 жовтня 2021 року № 276 вказано, що членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року, що знаходиться в АДРЕСА_1 , є: голова сім`ї ОСОБА_6 , дружина ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_2 (а.с. 15).

Відповідно до свідоцтва про право власності серії НОМЕР_5 , ОСОБА_6 був власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконавчого комітету від 23 грудня 2003 року № 45 (а.с. 75). Рішення про реєстрацію права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , було прийняте 07 квітня 2004 року (а.с. 76).

16 листопада 2022 року ОСОБА_6 звернувся до нотаріуса із заявою про видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння в АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_6 (а.с. 113).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , виданим 06 лютого 1967 року Чорнолізькою сільською радою Тисменицького району, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с. 122).

16 листопада 2022 року державний нотаріус Тисменицької державної нотаріальної контори Ковтун С.В. видала свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , його сину ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою : АДРЕСА_1 , спадкова справа № 210/2022 № 774 (а.с. 105).

Релевантні норми права та висновки суду.

Відповідно до приписів частини 1 статті 16 ЦК, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Слід зазначити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета і підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 ЦК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не повною мірою забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що позивачка ОСОБА_4 доповнила позовні вимоги новими вимогами про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що відповідач, на стадії підготовчого провадження, звернувся до нотаріуса та отримав свідоцтво про право на спадкове майно, що було предметом судового розгляду, тобто з метою ефективного захисту своїх прав, позивачка була змушена змінити предмет позову, тому судом не приймаються доводи представника відповідача про порушення позивачкою ст. 49 ЦПК України.

Окрім того, Верховний Суд в постановах від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21) та від 08 травня 2023 року у справі № 756/9882/1 (провадження№ 61-2065св23) наголошував, що при застосуванні норм процесуального права належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з положеннями статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно з приписами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Статтею 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно із частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Оскільки рішення про реєстрацію права власності на спірне домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , було прийняте 07 квітня 2004 року, до вказаних правовідносин підлягають застосуванню норми СК України.

Так, статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень статі 1301 ЦК, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Іншими підставами згідно з роз`ясненнями п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Суд звертає увагу на те, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки було набуте ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під час перебування у шлюбу, що був зареєстрований 14 листопада 1960 року, а отже кожному з них за життя належало по 1/2 частці вказаного домоволодіння.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує допоки не спростована. Презумпція спільності майна подружжя поширюється, у тому числі й на те майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстровано на ім`я одного з подружжя.

Відповідно до статті 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя (колишнього з подружжя), що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті другого з подружжя видається за умови подання документів, що підтверджують право власності на таке майно, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При видачі свідоцтва нотаріус перевіряє факт належності майна подружжю (колишньому подружжю) на праві спільної сумісної власності.

Згідно з підпунктом 4.21 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Наказ Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи.

Після смерті одного із подружжя, відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майно, не входить до складу спадщини.

Отже, той з подружжя, хто є живим, реалізуючи свої права як спадкоємець, має право подати заяву про прийняття спадщини (чи відмови у її прийнятті), а також заяву про видачу свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя.

Як вже зазначалося вище, спірне домоволодіння було спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Слід наголосити, що після смерті одного із подружжя, відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майно, не входить до складу спадщини.

Таким чином, після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями першої черги, які фактично прийняли спадщину, оскільки проживали разом з ОСОБА_6 на час його смерті, були його дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_2 .

Отже, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 набули по частки спірного домоволодіння.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України), а лише обмежує його право на розпорядження нею.

Таким чином, у нотаріуса були відсутні правові підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину спадкодавця ОСОБА_6 на все домоволодіння в цілому.

В подальшому, після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина: (6/8) частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з (4/8) частини, що становить її частку в спільному майні подружжя, та (2/8) частина, що була успадкована нею після смерті чоловіка ОСОБА_6 .

Спадкоємцями першої черги, після смерті ОСОБА_5 є її дочка ОСОБА_4 , яка своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та син ОСОБА_2 , який фактично прийняв спадщину, оскільки на час смерті ОСОБА_5 проживав з нею за однією адресою. Частки спадкоємців ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у спадковому майні спадкодавця ОСОБА_5 , є рівними і відповідно склали по 3/8 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

З урахуванням викладеного, встановивши, що на час смерті батька сторін ОСОБА_6 , йому належала лише 1/2 частина спірного домоволодіння; враховуючи, що інша половина домоволодіння, на час відкриття спадщини ОСОБА_6 , належала його дружині ОСОБА_5 ; відповідно нотаріусом помилково видано свідоцтво на право на спадщину спадкоємцю ОСОБА_2 на домоволодіння в цілому, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, в частині 3/8 частини спадкового майна, і відповідно визнання права власності на вказану частину спадкового майна за позивачкою ОСОБА_4 , в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_5 .

Посилання представника відповідача на те, що належним відповідачем в даній справі мав бути нотаріус, не приймається судом, оскільки в справах про спадкування належними відповідачами є спадкоємці, що прийняли спадщину. Отже, саме ОСОБА_2 , як спадкоємець, що прийняв спадщину є належним відповідачем у справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею витрати зі сплати судового збору в сумі 1981,60 грн. (а.с. 1, 142).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. ст. 4, 5,12, 13, 76, 78, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати частково недійсним, в частині 3/8 частки спадкового майна, свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 листопада 2022 року НСВ 965297, у спадковій справі №210/2022 р., зареєстроване в реєстрі за № 774, видане ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 3/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1981 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят одна) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Дата складання повного судового рішення 09 лютого 2024 року.

Суддя Максим ОЛІЙНИК