ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9916/23 Номер провадження 22-ц/814/1058/24Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л.І. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

розглянувши у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 26 жовтня 2023 року, постановлену суддею Савченко Л.І., про відмову у відкритті провадження,

у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту припинення трудових відносин, заінтересована особа: Полтавська філія Полтавського обласного центру зайнятості,

в с т а н о в и в:

20.10.2023 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаною заявою, у якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, факт припинення трудових відносин згідно цивільно-правового договору від 20.04.2014, укладеного між нею та Донецьким обласним центром перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ і організацій.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 26.10.2023 у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту припинення трудових відносин - відмовлено згідно ч.4 ст.315 ЦПК України.

Роз`яснено заявнику право на звернення з цими вимогами у порядку позовного провадження.

ОСОБА_1 оскаржила ухвалу районного суду в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм процесуального права, а також неповне з`ясування обставин справи, просить ухвалу районного суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає, що районний суд помилково застосував положення статей 36, 41 КЗпП України, залишивши поза увагою, що заявлений до встановлення юридичний факт стосується не припинення трудового договору, а припинення цивільно-правового договору, що окремо визначено вимогами ст.626 ЦК України та не має наслідком внесення запису до трудової книжки. Встановлення такого юридичного факту необхідно їй для взяття на облік та отримання статусу безробітної особи, в отриманні якого їй було відмовлено через наявні у Єдиному державному реєстрі страхувальників України відомості про наявність договору, укладеного із Донецьким обласним центром перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ і організацій 20.02.2014. Самостійно звернутися до указаної установи заявниця не може, через її, установи, знаходження на території, де ведуться бойові дії.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, що з огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 20.10.2023 ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про встановлення факту припинення трудових відносин згідно цивільно-правового договору від 20.04.2014, укладеного між нею та Донецьким обласним центром перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ і організацій.

В обґрунтування вимог заяви зазначає, що 20.02.2014 між нею та Донецьким обласним центром перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ і організацій було укладено цивільно-правовий договір, примірник якого у заявниці не зберігся. Предметом такого договору було роз`яснення норм законодавства у сфері оздоровлення та відпочинку дітей. Таку послугу вона надавала одноразово.

У зв`язку із вторгненням росії на територію України у 2015 році вона змінила своє місце проживання із м.Донецьк та переїхати до м.Краматорськ, а у 2022 році до м.Полтави, де стала на облік, як внутрішньо переміщена особа.

У липні 2023 року заявниця звернулася до Полтавської філії Полтавського обласного центру зайнятості щодо взяття на облік та одержання статусу безробітної особи, але отримала відмову через наявні у Єдиному державному реєстрі страхувальників України відомостіпро укладений нею 20.02.2014 із Донецьким обласним центром перепідготовки та підвищення кваліфікації цивільно-правовий договір. Запис про такий договір у трудовій книжці відсутній.

Самостійно звернутися до Донецького обласного центру перепідготовки та підвищення кваліфікації для розірвання угоди заявниця не має можливості, оскільки така установа знаходиться у м.Донецьк, який входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Із підстав викладеного, враховуючи, що факт, який просить встановити заявниця породжує правові наслідки, від нього залежить виникнення, зміна та припинення особистих прав заявниці, тоді як чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого права, просить вимоги заяви задовольнити./а.с.1-3/

Відмовляючи у відкритті провадження на підставі ч.4 ст.315 ЦПК України, районний суд виходив із того, що зі змісту заяви убачається, що між заявником та Донецьким обласним центром перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ і організацій, існує спір щодо припинення трудових відносин, тобто існує спір.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується з таких підстав.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.7 ст.19 ЦПК України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 ст.293 ЦПК України).

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, які мають юридичні наслідки, якщо: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; 2) чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №761/16799/15-ц, від 23.01.2019 у справі №536/1039/17).

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висловлювалася про те, що інститут окремого провадження та встановлення у цьому провадженні юридичного факту не передбачено для того, щоби вирішувати будь-який спір про право.

За змістом частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Так, зі змісту заяви убачається, що заявлений до встановлення юридичний факт, зумовлений існуванням між ОСОБА_1 та Донецьким обласним центром перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ і організацій правовідносин на умовах цивільно-правового договору від 20.04.2014, припинення якого необхідно для одержання заявницею статусу безробітної особи.

Згідно позиції Верховного Суду, сформованої у справі №632/580/17 від 20.06.2019, юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.16 ЦК України припинення правовідношення є способом захисту цивільних прав та інтересів, реалізація якого становить спір про право, оскільки одностороння відмова від договору про надання послуг за правилами статті 907 ЦК України є підставою його розірвання, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Відповідний договір у заявниці не зберігся, а чинне законодавство не передбачає розгляду спору про право, яким є припинення зобов`язання в порядку окремого провадження.

Таким чином суд першої інстанції правильно застосував частину четверту статті 315 ЦПК України, відмовивши у відкритті провадження, вбачаючи спір про право. Доводи апеляційної скарги, що суд помилково застосував норми ст.ст.36, 41 КЗпП України на правильність таких висновків не впливають, оскільки не залежно від того, що відносини, що виникають з цивільно-правового договору про надання послуг, не є тотожними з трудовими правовідносинами, заявлений до встановлення факт не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів.

Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с та н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 26 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06.02.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак