У Х В А Л А

30 січня 2024 року

м. Київ

справа № 296/5017/18

провадження № 61-14884ск23

Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 лютого 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Вібросепаратор», треті особи, які не заявляються самостійних вимог щодо предмета спору: фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «НТК СТЕП», про стягнення упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Вібросепаратор» (далі - ПрАТ «Вібросепаратор»), треті особи, які не заявляються самостійних вимог щодо предмета спору: фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «НТК СТЕП» та, з урахування заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача упущену вигоду в сумі 553 297,32 грн та у відшкодування моральної шкоди 800 000,00 грн.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 18 лютого 2022 року позов задоволено частково. Стягнено з ПрАТ «Вібросепаратор» на користь ОСОБА_1 на відшкодування упущеної вигоди 229 594,39 грн та на відшкодування моральної шкоди 300 000,00 грн, а всього 599 594,00 грн.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу ПрАТ «Вібросепаратор» задоволено частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 лютого 2022 року в частині відшкодування моральної шкоди змінено, зменшено суму, яка підлягає стягненню з ПрАТ «Вібросепаратор» на користь ОСОБА_1 з 300 000,00 грн до 100 000,00 грн, а також - загальну суму стягнення з 599 594,00 грн до 399 594,00 грн. У решті рішення залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

09 листопада 2023 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 лютого 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не міг перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали, а саме, запропоновано: надіслати обґрунтовану заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій зазначити поважність причин пропуску строку та надати належні докази (документи), які підтверджуватимуть поважність причин пропуску строку (докази на підтвердження зазначеної дати отримання копії постанови); надіслати нову редакцію касаційної скарги, в якій вказати передбачену (передбачені) статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, а також навести належне обґрунтування цієї (цих) підстави (підстав) з урахуванням викладених правових висновків Верховного Суду; уточнити прохальну частину касаційної скарги з урахуванням положень статті 409 ЦПК України; зазначити у касаційній скарзі усіх учасників справи, відомості про наявність чи відсутність електронної пошти у особи, яка подає касаційну скаргу та зазначити вірну назву суду до якого подається касаційна скарга, тобто привести касаційну скаргу у відповідність до вимог статті 392 ЦПК України; надати копії нової редакції касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

29 грудня 2023 року ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали від 30 листопада 2023 року надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги та клопотання про поновлення строків на касаційне оскарження.

Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ОСОБА_1 зазначає, що копію постанови Житомирського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року отримав його представник 16 жовтня 2023 року в канцелярії суду апеляційної інстанції, касаційна скарга була подана 09 листопада 2023 року, тому строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

ОСОБА_1 не надає відповідних доказів на підтвердження доводів свого клопотання, що вказує на його необґрунтованість.

Оскільки до відкриття касаційного провадження Верховний Суд позбавлений можливості здійснити перевірку отримання оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, відповідні докази мають бути надані заявником.

Таким чином, ОСОБА_1 необхідно надіслати до суду належні докази (документи), які підтверджуватимуть поважність причин пропуску строку, а саме, докази отримання копії постанови Житомирського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року його представником 16 жовтня 2023 року в канцелярії суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

ОСОБА_1 подав до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, однак вона не в повній мірі відповідає ЦПК України.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судових рішень пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено висновок щодо застосування норми права, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржених судових рішень сформованій практиці у подібних правовідносинах.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

В уточненій касаційній скарзі підставами касаційного оскарження рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 лютого 2022 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року заявник, зокрема, вказує відсутність у подібних правовідносинах висновків Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

До повноважень Верховного Суду, зокрема, належить вирішення питань щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, їх тлумачення під час розгляду справ.

Касаційний суд має забезпечувати формування єдиної судової практики шляхом надання відповідного тлумачення (правозастосування) норм права.

Про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики свідчить, зокрема, відсутність єдиного правового висновку Великої Палати Верховного Суду, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному, велика кількість справ щодо вирішення подібних правовідносин, які перебувають на розгляді судів.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що заявником у касаційній скарзі не вказано, щодо якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду, а також належним чином не обґрунтовано необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо відповідних норм права.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19.

За таких обставин заявнику необхідно подати до Верховного Суду виправлену касаційну скаргу, оформлену у відповідності до статті 392 ЦПК України, та надати копії цієї скарги по кількості учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 127, 260ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_1 ,встановлений судом процесуальний строк для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 30 листопада 2023 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений судом строк вимог цієї ухвали в частині визначення підстав касаційного оскарження, касаційний суд як підставу касаційного оскарження пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження не врахує.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Ігнатенко