Справа № 354/394/22
Провадження № 22-ц/4808/252/24
Головуючий у 1 інстанції Остап`юк М. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Баркова В. М.,

суддів: Девляшевського В. А.,

Мальцевої Є.Є.,

секретар Возняк В. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури, який звернувся в інтересах держави в особі позивача - Міністерства екології та природних ресурсів України, Карпатського національного природного парку на ухвалу Яремчанського міського суду від 12 грудня 2023 року, в складі судді Остап`юк М. В., ухвалене в м. Яремче Івано-Франківської області, у справі за позовом першого заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави, в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, Карпатського Національного природного парку до Яремчанської міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення Микуличинської сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2022 року перший заступник прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Міністерства екології та природних ресурсів України, Карпатського національного природного парку звернувся до суду із позовом до Яремчанської міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення Микуличинської сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000113 встановлено, що п.5. 6. рішення Микуличинської сільської ради №156-23/2008 від 26 грудня 2008 року затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства на уч. Підліснів с. Микуличин та передано її їй власність.

На підставі вищевказаного рішення 07 квітня 2009 року ОСОБА_1 отримала державний акт серії ЯЖ №859006 на право власності на земельну ділянку площею 0,20 га. яка розташована на участку Підліснів в с. Микуличин.

Відповідно до висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №2830/2831/2833/2834/2835/2836/2837/2838 від 21 травня 2019 року, земельна ділянка площею 0,20 га кадастровий номер :11:019:0050, яка розташована на участку Підлісні в с. Микуличин та передана у власність ОСОБА_1 повністю накладається на землі, які перебувають в постійному користуванні Карпатського національного природного парку.

Межі Карпатського НПП встановлені ще у 1980-1985 роках, 2001 році парком виготовлено «технічний звіт по інвентаризації земельної ділянки з метою виготовлення державного акту на право постійного користування Карпатському НПП на території Яремчанської міської ради», який в подальшому затверджено рішенням Яремчанської міської ради №189-3/2001 від 27 листопада 2001 року.

На підставі вищевказаного рішення Карпатському НПП виданий Державний акт на право постійного користування землею І-ІФ № 002772 від 29 грудня 2001 року, що підтверджує право користування Карпатського НПП спірною земельною ділянкою та віднесення її до природно-заповідного фонду.

В подальшому на підставі листа Яремчанського міського відділу земельних ресурсів від 18 травня 2003 року Яремчанською міською радою прийнято рішення №104-4/2003 від 19 червня, яким відмінено рішення міської ради №189-3/2001 від 27 листопада 2001 року «Про затвердження матеріалів інвентаризації Карпатського НПП, яке було оскаржено прокурором в порядку господарського судочинства.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2009 року у справі №-9/102, яке залишено в силі постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20 січня 2010 року, визнано нечинним рішення Яремчанської міської ради №104/4/2003 від 19 червня 2003 року.

Зважаючи на викладене, земельна ділянка, була передана ОСОБА_1 без вилучення у Карпатського НПП та з грубим порушенням вимог ст.ст. 83,84,141,149,150 ЗК України.

Посилаючись на вказані обставини, з метою захисту інтересів держави, перший заступник прокурора Івано-Франківської області просив визнати незаконним та скасувати п. 5.6 рішення Микуличинської сільської ради №156-23/2008 від 26 грудня 2008 року в частині затвердження проекту відведення та передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на участку Підліснів с. Микуличин Яремчанської міської ради Надвірнянського району, а також визнати недійсним державний акт на право власності на землю серії ЯЖ №859006 від 07 квітня 2009 року площею 0,20 га кадастровий номер :11:019:0050 який видано ОСОБА_1 . Крім того, витребувати у ОСОБА_1 у користь держави в особі постійного землекористувача Карпатського НПП оспорювану земельну ділянку.

Ухвалою Яремчанського міського суду від 12 грудня 2023 року позовні вимоги першого заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави, в особі Карпатського Національного природного парку, до Яремчанської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Микуличинської сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки, залишено без розгляду.

У частині позову першого заступника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України до Яремчанської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Микуличинської сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою природно-заповідного фонду розгляд справи продовжено.

Не погодившись з ухвалою суду в частині залишення позовних вимог без розгляду, заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт вказує, що суд помилково застосував до даних спірних правовідносин постанову Верховного Суду від 10 травня 2022 року у справі № 354/660/15-ц, оскільки вказана справа стосується державного підприємства, яким Карпатський національний природний парк не являється. Відповідно до Положення про Карпатський національний природний парк, затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України № 99 від 31 серпня 2020 року, Карпатський національний природний парк є територією природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, бюджетною, природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою і входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлено особливий режим охорони, відтворення та використання. Парк віднесено до сфери управління Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів, має самостійний баланс і утримується за рахунок держави. Таким чином, з огляду на мету створення та характер своєї діяльності Карпатський НПП жодним чином не відноситься до поняття «підприємство», та не є ідентичним державним лісогосподарським підприємствам, щодо яких зроблено відповідний висновок Верховного Суду.

Апелянт вказує, що предметом даного спору є земельна ділянки природно-заповідного фонду, титульним користувачем яких є Карпатський НПП. Апелянтом аргументовано порушення інтересів держави, що полягає у протиправному відчуженні земель природно-заповідного фонду, які є державною власністю, адже даними діями порушено права власності Українського народу на ці землі. У зв`язку із цим позовна заява прокурора із зазначеним суб`єктним складом позивачів є єдиним ефективним способом захисту права власності Українського народу на природні ресурси.

З цих підстав апелянт просить ухвалу суду першої інстанції в частині залишення без розгляду позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Карпатського національного природного парку скасувати.

Учасники справи правом подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України не скористалися.

Представник Яремчанської міської ради та ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судовими повістками, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Карпатського національного природного парку Чаплінської О. В. та прокурора Чернописької Г. О., які просили апеляційну скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.

Залишаючи позовні вимоги першого заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Карпатського НПП без розгляду, суд першої інстанції виходив з положень абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», та висновків Верховного суду, згідно з якими суб`єкт в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень. Тому суд прийшов до висновку про відсутність у прокурора підстав для представництва інтересів держави в особі Карпатського національного природного парку.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює: підтримання публічного обвинувачення в суді; організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; представництво інтересів державив суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Таким законом є Закон України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» (далі Закон №1697-VII). Частина перша статті 23 цього закону визначає, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно частини 3 статті 23 Закону №1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року (справа № 912/2385/18) звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

За висновками Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення ЄСПЛ від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії», заява №42454/02, рішення від 15 січня 2009 року, п. 35).

Відповідно до Положення про Карпатський національний природний парк, затвердженого Наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України № 99 від 31 серпня 2020 року, Карпатський НПП віднесено до сфери управління Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (пункт 1.5).

Парк є бюджетною, неприбутковою, природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою і входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання (пункт 1.2 Положення).

Виходячи з вищевказаного положення Парк є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки у відділенні казначейства і утримується за рахунок коштів державного бюджету. Парк має печатку із зображенням Державного герба України та своїм найменуванням, штампи та офіційну емблему, що реєструються в установленому законом порядку, та бланки (пункт 1.4 Положення).

Пунктами 11.3 та 11.4 Положення визначено, що парк звітує про свою діяльність перед Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України та відповідними органами державної виконавчої влади в порядку і строки, визначені законодавством. Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України здійснює контроль за діяльністю парку у порядку, визначеному законодавством.

Оскільки Карпатський НПП не є органом державної влади і не є суб`єктом владних повноважень, звернення прокурора до суду у цій справі в інтересах держави в особі Карпатського НПП є безпідставним.

Позовні вимоги прокурора не підлягають розгляду по суті, оскільки спрямовані на захист прав або інтересів не держави, а юридичної особи, тож позовну заяву за такими вимогами фактично подано не від імені та в інтересах держави, а від імені та в інтересах юридичної особи, а прокурор не має повноважень на ведення справи в частині таких вимог.

При цьому колегією суддів враховано, що позовна заява залишена без розгляду лише в частині звернення прокурора в інтересах держави в особі Карпатського НПП, а не в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

Тому доводи апеляційної скарги щодо правомірності здійснення прокурором такого представництва не відповідають нормам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, отже правильними є висновок суду про залишення без розгляду позовної заяви, поданої в інтересах вказаної установи, на підставі пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України.

Також, висновок суду першої інстанції цілком відповідає усталеній правовій позиції, викладеній Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року (справа № 912/2385/18) і постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02 жовтня 2018 року (справа №4/166 «Б»), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2023 року (справа № 686/6222/22).

Крім того на відміну від прокурора та органів, через які діє держава, юридичні особи, які не є такими органами, діють як самостійні суб`єкти права учасники правовідносин. Конституцією України та законом не передбачена можливість прокурора здійснювати процесуальні та інші дії, спрямовані на захист інтересів юридичних осіб (постанова Верховного Суду від 04 квітня 2023 року у справі № 676/6112/19, провадження № 61-2827св23).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону та скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Ухвалу від 12 грудня 2023 року, в частині залишення позовних вимог заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах Карпатського Національного природного парку без розгляду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2024 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

Є. Є. Мальцева