ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

06 лютого 2024 року

м. Харків

справа № 644/6929/23

провадження № 22-ц/818/874/23

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Мальованого Ю.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2023 року, ухвалене суддею Клименко А.М., -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних.

В обгрунтування позову зазначає, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харова від 30 червня 2020 року у справі №644/894/20 з відповідача на його користь було стягнуто грошові кошти в сумі 240 000грн. як наслідок застосування реституції. Вказує, що відповідач ОСОБА_2 не виконує рішення суду, в зв`язку з чим має заборгованість перед ним.

З урахуванням викладеного просить суд стянути з відповідача інфляційні витрати за період з вересня 2020 року по липень 2023 року в сумі 100560грн. та 3% річних за період з 08 вересня 2020 року по 08 вересня 2023 року в сумі 21 600грн., а загалом стягнути 122 160грн., а також стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 121,60грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати за період з 01 вересня 2020 року по 31 липня 2023 року в сумі 100 560грн., 3% річних за період з 08 вересня 2020 року по 08 вересня 2023 року в сумі 21 600грн. та судові витрати по справі в розмірі 1 221,60грн., а всього стягнути 123 381,60грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що правовідносини з приводу виконання судових рішень регулються положенням Закону України «Про виконавче провадження», а тому до них не можуть застосовуватися норми, що передбачаються цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, зокрема ст.625 ЦК України.

Крім того, виконавче провадження з приводу виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 червня 2020 року у справі №644/894/20 було відкрито 15 вересня 2020 року, а тому нарахування інфляційних втрат та 3% річних необхідно було проводити саме з цієї дати. У зв`язку з чим наданий позивачем розрахунок є невірним, оскільки в ньому невірно зазначена початкова дата розрахунку.

Що стосується інфляційних втрат, то згідно проведеного ним розрахунку вона становить 50 923,20грн., а не 100 560грн.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 січня 2024 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для нарахування відповідачу та стягнення з останнього в порядку ст.625 ЦК України 3% та інфляційних втрат за не виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявним в матеріалах справи доказами, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харова від 30 червня 2020 року у справі №644/894/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення грошових коштів.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів в розмірі 240 000грн., як наслідок застосування реституції.

В задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання повернення картини «Вселенная» - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2 400грн.

У позовній заяві ОСОБА_1 , як на підставу позову посилається на те, що оскільки рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харова від 30 червня 2020 року у справі №644/894/20 не виконується він має право на нарахування відповідачу та стягнення з останнього 3% річних та інфляційних втрат в порядку ст.625 ЦК України за період з 08 вересня 2020 року по 08 вересня 2023 року.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харова від 30 червня 2020 року стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів в розмірі 240 000грн., як наслідок застосування реституції.

Згідно частини 1 статті 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно відомостей з ЄДРСР рішення суду набрало законної сили 07 серпня 2020 року.

Відповідачем не заперечується наявність вказаного рішення суду та факт його невиконання ним.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу, оскільки позивач довів наявність у відповідача перед ним невиконаного грошового зобов`язання.

Посилання відповідача на те, що відповідальність, яка передбачена ст.625 ЦК України стосується договірних зобов`язань, а в даному випадку правовідносини виникли з приводу невиконання судового рішення, тому до нього не може застосовуватися положення про відповідальність за прострочення виконання грошових зобов`язань колегією суддів не приймаються.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) вирішила відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у: постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Таким чином, правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбачено статтею 625 цього Кодексу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16 та Верховним Судом не встановлено підстав для відступлення від неї.

Твердження відповідача, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат підлягає нарахуванню з дати відкриття виконавчого провдження, а саме 15 вересня 2020 року є помилковими.

За правилом ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Як зазначалось вище згідно відомостей з ЄДРСР рішення суду набрало законної сили 07 серпня 2020 року.

Таким чином, позивач має право на нарування 3% річних та інфляційних втрат після набрання рішенням законної сили, тобто з 08 серпня 2020 року.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості інфляційних втрат та 3% річних, розмір інфляційних втрат становить 100 560грн., а розмір 3% річних становить 21 600грн. При цьому розрахунок позивачем інфляційних втрат наведено за період з вересня 2020 року по липень 2023 року, а 3% річних за період з 08 вересня 2020 року по 08 вересня 2023 року

Разом з тим, колегія суддів вважає, що розрахунок заборгованості в частині нарахування інфляційних втрат та 3% річних наведений позивачем є помилковим. Зокрема, позивачем невірно здійснено обрахування інфляційних втрат. Крім того, за період з вересня 2020 року по квітень 2021 року розрахунок не містить сум інфляційного збільшення за кожен місяць, а при підрахунку сум інфляційного збільшення за період з травня 2021 року по липень 2023 року (згідно розрахунку позивача) загальна сума інфляційних втрат складає 80 400грн., а не 100 560грн. Що стосується нарахуваня 3% річних, то позивачем не вірно обраховано загальну кількість днів прострочення, а саме 1095 днів, а не 1 096 днів.

У зв`язку з чим, апеляційним судом наведено власний розрахунок інфляційних втрат за період з вересня 2020 року по липень 2023 року та 3% річних за період з 08 вересня 2020 року по 08 вересня 2023 року в межах позовних вимог.

Останній період (09/2020 - 07/2023)Індекс інфляції
вересень 2020100,50
жовтень 2020101,00
листопад 2020101,30
грудень 2020100,90
січень 2021101,30
лютий 2021101,00
березень 2021101,70
квітень 2021100,70
травень 2021101,30
червень 2021100,20
липень 2021100,10
серпень 202199,80
вересень 2021101,20
жовтень 2021100,90
листопад 2021100,80
грудень 2021100,60
січень 2022101,30
лютий 2022101,60
березень 2022104,50
квітень 2022103,10
травень 2022102,70
червень 2022103,10
липень 2022100,70
серпень 2022101,10
вересень 2022101,90
жовтень 2022102,50
листопад 2022100,70
грудень 2022100,70
січень 2023100,80
лютий 2023100,70
березень 2023101,50
квітень 2023100,20
травень 2023100,50
червень 2023100,80
липень 202399,40

Розрахунок здійснюється за формулою:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

IIc (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) = 1.50218301

Інфляційне збільшення:

240 000,00 x 1.50218301 - 240 000,00 = 120 523,92грн.

Розрахунок 3% річних за період з 08 вересня 2020 року по 08 вересня 2023 року (в межах позовних вимог).

Розрахунок здійснюється за формулою:

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де

С - сума заборгованості,

Д - кількість днів прострочення.

Початок розрахункуКількість днівСума боргу Відсоткова ставкаВідсотки
08.09.2020року по 31.12.2020року115240 000грн.3%2 262,30
01.01.2021року по 31.12.2021року365240 000грн.3%7 200,00
01.01.2022року по 31.12.2022року365240 000грн.3%7 200,00
01.01.2023року по 08.09.2023року251240 000грн.3%4 951,23
Усього1096 21 613,53

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень ч.6 ст.367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки розрахований апеляційним судом розмір 3% річних 21 613,53грн. та інфляційних втрат 120 523,92грн. перевищує заявлений позивачем розмір, тому з відповідача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 21 600грн. та інфляційні втрати в розмірі 100 560грн., тобто в межах позовних вимог.

Враховуючи викладене, а також те, що суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2024 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

Ю.М. Мальований