КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 760/18893/23

провадження № 22-ц/824/1732/2024

06 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Кошель К. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» - Лозіної Ольги Юріївни на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 21 серпня 2023 року в складі судді Кушнір С. І.,

встановив:

У серпні 2023 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» ( далі - АТ «Райффайзен Банк») звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за Заявою-договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-84255210 від 06.04.2021 в сумі 330 915,08 грн та витрат по сплаті судового збору в сумі 2 684 грн.

Одночасно АТ «Райффайзен Банк» подало до суду заяву про забезпечення позову, в якій просило суд вжити заходів забезпечення, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 45,7 кв.м., житлова плаща 14,2 кв.м.

Заява обґрунтована тим, що 06 квітня 2021 року між банком та відповідачем було укладено Заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-84255210, за яким банк надав відповідачу кредит в розмірі 265476,80 грн на строк 72 місяці, під фіксовану процентну ставку - 39,90% річних.

Проте, всупереч вимогам п. 2.2 та п. 2.3 Заяви-договору відповідач не виконала взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснювала щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно умов договору та станом на 06 червня 2023 року заборгованість відповідача перед банком складає 294 679,13 грн.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи те, що заявлені вимоги мають значний розмір, заявлений спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно є адекватним способом запобіганню можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача при виконанні судового рішення у випадку задоволення позовних вимог та недопущення відчуження цього майна під час розгляду справи.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 21 серпня 2023 року в задоволенні заяви АТ «Райффайзен Банк» про забезпечення позову відмовлено.

26.09.2023 АТ «Райффайзен Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 21 серпня 2023 року, ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , задовольнити. Стягнути судовий збір на користь позивача.

Зазначає, що накладення арешту на нерухоме майно стане стимулюванням боржника щодо виконання боргових зобов`язань перед банком та гарантією виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

Стосовно співмірності ціни заявленого позову з вартісними показниками майна відповідача, то в цьому зв`язку слід зазначити, що обов`язкового з`ясування при вжитті заходів забезпечення позову вартості майна, на яке судом накладається (в порядку вжиття таких заходів) арешт, процесуальним законом не передбачено.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №911/1695/18.

Звертає увагу, що судом першої інстанції невірно зроблено висновок щодо суми стягнення заборгованості, а саме 138 750,00 грн, замість 330 915,08 грн. Окрім того, про моральну шкоду в позовних вимогах мова не йде, про що також помилково зазначено судом першої інстанції.

Невиконання кредитних зобов`язань та відсутність грошових коштів у відповідача підтверджують розрахунок заборгованості та виписка по рахунку.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалася.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутність сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи подану АТ «Райффайзен Банк» заяву про забезпечення позову та відмовляючи у її задоволенні, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що предметом позову є стягнення заборгованості за договором позики, загальний розмір якої з урахуванням моральної шкоди становить 138 750 грн. При цьому в першу чергу рішення суду виконується за рахунок грошових коштів боржника, представник заявника не доводив обставини відсутності у відповідача грошових коштів, за рахунок яких може бути виконано рішення суду у разі задоволення позову, а тому забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно боржника є передчасним.

Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Як вбачається, із матеріалів вказаної справи позивач - АТ «Райффайзен Банк» звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідача - ОСОБА_2 грошових коштів, отриманих останнім у позивача у справі на підставі кредитного договору.

При цьому позивач у справі, обґрунтовуючи подану заяву про забезпечення позову посилався на те, що на час звернення до суду із вказаним позовом відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання по кредитному договору та має заборгованість за Заявою-договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-84255210 від 06.04.2021 в сумі 330 915,08 грн.

Згідно до перевірених даних щодо майнового стану позивачем встановлено, що окрім квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,7 кв.м, житловою площею 14,2 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 24.12.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О. Г., іншого цінного майна, яке відповідало б сумі невиконаного зобов`язання 330 915,08 грн за відповідачем не зареєстровано, а тому в разі відчуження відповідачем вказаної квартири вимоги позивача, у разі задоволення позову, залишаться не виконаними.

Дослідивши вище вказані матеріали справи, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки враховуючи предмету спору - вимога про стягнення 330 915,08 грн заборгованості за кредитним договором, обставини, на які посилається позивач - відсутність іншого ліквідного майна співмірного із розміром вимог заявленого позову та не спростування даних обставин відповідачем ( щодо наявності в неї грошових коштів, за рахунок яких може бути виконано рішення суду у разі задоволення позову), колегія суддів вважає, що існують обґрунтовані припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

При цьому апеляційний суд враховує, що запропоновані позивачем заходи забезпечення позову є співмірними заявленим позовним вимогам та забезпечать позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення про задоволення позову, в тому числі сприятимуть запобіганню потенційним труднощам у виконанні такого рішення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно з частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду судом, який ухвалить остаточне рішення по суті вирішення спору.

Керуючись ст. 149, 150, 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 21 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,7 кв.м, житловою площею 14,2 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 24.12.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О. Г.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09.02.2024.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук