УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 331/4185/19

провадження № 61-531ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), боржник - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність Головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя ухвалою від 03 жовтня 2023 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2023 року, відмовив у задоволенні скарги.

09 січня 2024 року представник ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2023 року у вказаній справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення аліментів з додаткових виплат боржнику роботодавцем, оскільки такі виплати на переконання заявниці носять постійний характер.

Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Звертаючись до суду зі скаргою на стадії примусового виконання рішення суду, заявник вважає, що стягнення аліментів за рішенням суду має здійснюватися з усіх видів доходу боржника, включаючи додаткові надбавки, які виплачуються боржнику як працівнику Національної поліції в період воєнного стану.

Отже, слід провести аналіз порядку застосування норм права на предмет відповідності дій державного виконавця вимогам закону та співвіднести їх з висновками судів попередніх інстанцій.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що додаткова винагорода на період воєнного стану боржнику за період з березня 2022 року до жовтня 2022 року носить тимчасовий характер, а тому державний виконавець правомірно не нараховував аліменти на вказані суми.

Право сторін виконавчого провадження звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи визначене статтею 447 ЦПК України.

Відповідно до статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (частина перша 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Суди попередніх інстанцій встановили, що на виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавчий лист виданий 17 лютого 2020 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя у цивільній справі № 331/4185/19 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини зі всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 вересня 2019 року та до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Боржник за виконавчим листом ОСОБА_2 працює в Головному управлінні Національної поліції в Запорізькій області поліцейським, має відповідну посаду та звання офіцера поліції.

Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Порядок стягнення аліментів, зокрема, з поліцейських врегульований постановою Кабінету Міністрів України № 122 від 16 лютого 2022 року «Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146», за змістом якої з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом.

Таким чином, розглядаючи скаргу ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій повинні були перш за все встановити, який характер мають додаткові виплати, на які на переконання заявника мали бути нараховані аліменти, зокрема додаткові виплати поліцейським, запроваджені на період воєнного стану, оскільки від результату вирішення цього питання залежить наявність чи відсутність підстав для включення цього виду доходу до загальної маси доходів боржника та нарахування і стягнення з врахуванням цих доходів аліментів на утримання дитини.

Суди попередніх інстанцій вказали на те, що встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 додаткова винагорода, мала в період з березня 2022 року до жовтня 2022 року тимчасовий характер, оскільки її нарахування пов`язане із запровадженням воєнного стану як тимчасового явища та виплачується лише протягом періоду дії такого стану.

16 грудня 2022 року до пункту 8 переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою КМУ від 26 лютого 1993 року № 146 були внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2022 року № 1263, яка набула чинності 16 листопада 2022 року, а саме доповнено фразою після слів «З усіх видів грошового забезпечення» словами «інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується за період воєнного стану».

Таким чином, починаючи з 16 листопада 2022 року, додаткова винагорода на період дії військового стану була включена до видів грошового забезпечення, зокрема, поліцейських, з яких може проводитися утримання аліментів.

ОСОБА_1 вважала незаконними дії державного виконавця, які полягали в ненарахуванні аліментів на додаткову винагороду на період воєнного стану в період з березня 2022 року до жовтня 2022 року, проте станом на вказаний проміжок часу були відсутні законні підстави для нарахування та утримання аліментів з додаткової винагороди на період воєнного стану, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, оскільки дії останнього були вчинені в межах правового поля та чинного у вказаний період законодавства.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України слід відмовити.

Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), боржник - ОСОБА_2 .

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров