Справа № 459/2248/23
Провадження № 2/459/400/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2024 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Новосада М. Д.

з участю секретаря судового засідання Спічак І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Червонограді за правилами згального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власним житлом шляхом вселення, -

в с т а н о в и в :

06.07.2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення до квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог вказує на те, що він є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва права власності, яке видане відповідно до свідоцтва права на спадщину за законом від 13.03.2023 року посвідченого приватним нотаріусом Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області, Вишневською Н.С. ОСОБА_2 являється його рідним братом, який успадкував 1/2 частку даної квартири, але свідоцтво про право на спадщину цю частку спадкового майна ще не отримав у нотаріуса. Крім цього, відповідач є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 , в якій і проживає разом із сім`єю. Зазначає, що відповідач порушує його право власності на успадковану квартиру, шляхом самовільного захоплення у володіння вказаної квартири. Перешкоджання з боку відповідача здійснюється шляхом самовільної зміни замків на вхідних дверях. Разом з тим, дану квартиру відповідач здає в оренду третім особам, залишаючи отриману орендну плату собі. Позивач стверджує, що неодноразово звертався до ОСОБА_2 з пропозицією щодо мирного врегулювання конфлікту, але відповідач відмовляється і взагалі ігнорує всі пропозиції та вимоги позивача. Враховуючи, що відповідач такими діями порушує права позивача як співвласника нерухомого майна на користування житлом, а тому останній звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою від 10 липня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

В судове засідання 12.02.2024 року сторони не з`явилися.

У матеріалах справи наявна письмова заява представника позивача від 12.02.2024 року про розгляд справи у її відсутності та підтримання заявлених позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання потворно не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Разом з тим, у судовому засіданні яке відбулось 03.11.2023 вказав, що позов визнає, зазначив що спірну квартиру здає в оренду, бажає залагодити конфлікт із братом мирним шляхом, у зв`язку із чим судом була оголошена перерва. Однак, відповідачем ОСОБА_2 скеровувались клопотання про відкладення розгляду справи призначених на 01.12.2023року, 23.01.2023 року, 03.01.2024 року 12.02.2024 року. Разом із тим, суд не вважає причини пропуску поважними, оскільки будь-яких підтверджуючих документів останній суду не надав. Так, з метою обмеження можливості реалізації чи порушення прав інших осіб, які беруть участь у справі, а також із метою правильного і своєчасного розгляду та вирішення справи, суд вважає за доцільне, розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу відповідно до вимог ст.247 ЦПК України.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно ч.1ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

ч. 1ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього одексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст.15, ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, та кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється громадянином російської федерації та постійно проживає за адресою : АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою виданою відділом реєстрації Червоноградської міської ради. Також, останньому видано посвідку на постійне проживання в Україні до 14.04.2029 року (а. с.6-7).

Згідно копії свідоцтва про право спадщини за законом, посвідченого приватним нотаріусом Вишневською Н. С. вбачається, що спадкоємцем спадкового майна ОСОБА_3 1935 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його син ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 . Спадщина майна складається із 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 . Зазначено, що свідоцтво на 1/2 частки спадкового майна видано лише ОСОБА_4 ( а. с. 11).

Із копії витягу державного реєстру речових прав № від 13.03.2023, встановлено, що 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_5 (а. с. 13)

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно дост. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.317, ч. 1 ст.319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1ст. 321 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України,власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частинами першою, третьою статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першоюстатті 383 ЦК Українипередбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. ст.150,155 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім передбачених законом випадків.

Згідно з положеннямистатті 391 ЦК України,власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Вирішуючи даний позов, суд бере до уваги правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 20 грудня 2021 року у справі № 310/9577/19, згідно з яким у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю.

З наданих у судовому засіданні пояснень представника позивача, наданих письмових доказів є очевидним, що характер порушеного права полягає у відсутності у позивача доступу до квартири. Відповідно, саме ця обставина підлягає доказуванню і саме у спосіб відновлення цього доступу шляхом усунення перешкод та вселення позивача відбувається захист порушеного права.

Як на підставу задоволення своїх позовних вимог, позивач вказав на те, що він не має можливості потрапити у належне йому майно, розпоряджатись ним та вільно користуватись, оскільки відповідач доступу до житлового приміщення не надає, замки змінені, у квартирі проживають сторонні люди.

Відповідач, у свою чергу, відповідно до заявленого клопотання у судовому засіданні на позов, не заперечує, вказав, що не буде чинити перешкоди у користуванні квартирою, заявив про подальше мирне врегулювання конфлікту.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимогст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Згідно із ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі.

Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України.

Ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 35 постанови ВССУ 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», яка є чинною на час ухвалення рішення суду роз`яснено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №316465, ураховуючи визнання відповідачем позову в повному обсязі, суд керуючись вимогами ч.1 ст.142, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України дійшов висновку, що з відповідача в користь держави слід стягнути 50% судового збору у сумі 536,80 грн., а решту 50% судового збору віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст.12, 77-82, 141, 223, 263-265, 268 ЦПК України ст. ст. 3,11,15,16,316,317,319,321,386,391,396 ЦК України, суд,-

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 ) усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_1 у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 536,80 грн. судового збору, а решту 50% судового збору у розмірі 536,80 грн.віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15.02.2024

Суддя : М. Д. Новосад