КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/3905/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/3600/18

22 січня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Брожко Наталії Ігорівни на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Коренюк А.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохича Руслана Вікторовича, Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, витребування майна із чужого незаконного володіння, зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулося до суду з позовом, вимоги якого збільшенні, до державного реєстратора Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохича Руслана Вікторовича, Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, витребування майна із чужого незаконного володіння, зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 10 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всiх прав та зобов`язань якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 5676207, за умовами якого, банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 88 000, 00 доларів США, а позичальник зобов`язувався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 10 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всiх прав та зобов`язань якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк», та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 5676234, за умовами якого вона, ОСОБА_2 , передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 5676207 від 10.09.2007 року у розмірі 69 601,43 долар США (шістдесят дев`ять тисяч шістсот один долар США 43 центи), еквівалент 3 516,80 доларів США (три тисячі п`ятсот шістнадцять доларів США 80 центів) та 40 480,00 гривень (сорок тисяч чотириста вісімдесят гривень 00 копійок), витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн (справа №760/19852/14-ц).

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2016 року (справа №753/13087/15-ц) задоволено позов ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернуто стягнення на нерухоме майно, передане в іпотеку ПАТ «ПУМБ» згідно договору іпотеки №5676234 від 10.09.2007, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. та зареєстрованого в реєстрі за №4649, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею: 51,00 кв.м., житловою площею: 30,60 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_2 ,та за рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного вище майна задовольнити вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_3 за кредитним договором № 5676207 від 10.09.2007 в розмірі 77 905,29 доларів США (сімдесят сім тисяч дев`ятсот п`ять доларів США 29 центів), еквівалент 27 305,74 доларів США (двадцять сім тисяч триста п`ять доларів США 74 центи) та 40 480,00 гривень (сорок тисяч чотириста вісімдесят гривень 00 копійок).Визначено спосіб реалізації зазначеного вище нерухомого майна шляхом продажу на прилюдних торгах в рамках виконавчого провадження за початковою ціною реалізації зазначеного вище нерухомого майна встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки банком не пред?явлено до примусового виконання.

Зазначала, що 15 грудня 2017 року, прибувши до свої квартири АДРЕСА_1 , вона побачила невідомих їй чоловіків, які представились представниками банку, надали інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та повідомили їй, що квартира належить банку.

Позивач з`ясувала, що згідно з даних Державного реєстру права власності на нерухоме майно та інших речових прав, власником предмету іпотеки є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 13 липня 2017 року індексний номер - 36121223 про реєстрацію права власності за ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», прийнятого державним реєстратором Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохича Руслана Вікторовича, номер запису про право власності 213688330. Підставою виникнення права власності за ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» є: додаток до договору іпотеки № 5676234 від 10.09.2007, серія та номер: 1, виданий 10.09.2007, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С.; договір іпотеки № 5676234, серія та номер: 4648, виданий 10.09.2007 року, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С.; додаткова угода № 5676234/20100224 до договору іпотеки № 5676234 від 10.09.2007, серія та номер: 444, видана 24.02.2010 року, видавник: приватнй нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С.

Позивач вважала, що самовільне виселення її з квартири та перехід права власності на квартиру, реєстрація якого відбулась на підставі рішення державного реєстратора від 13 липня 2017 року, є незаконним, а рішення про право власності повинно бути скасовано судом, як таке, шо суперечить закону та договору іпотеки. Державний реєстратор Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохич Р.В., здійснюючи реєстраційні дії, порушив порядок їх вчинення, провівши державну реєстрацію права власності на квартиру за банком, за відсутності необхідних правових підстав, а саме: всупереч умовам договору іпотеки, не пересвідчився про отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень основного зобов?язання та/або умов іпотечного договору, а також повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, як це вимагає законодавство та умови договору іпотеки.

Вказувала, що вона не отримувала від банку ні письмової вимоги про усунення порушень виконання взятого зобов?язання, оформленої у відповідності до умов договору іпотеки, ні рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предмету іпотеки, а також банк не повідомив її про ціну, за якою ним прийнято у власність предмет іпотеки, і розмір вимог відшкодування за ними.

Крім того, право власності на квартиру було набуто ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» в порядку звернення стягнення на нерухоме майно в період дії мораторію на примусове відчуження житла, який введено на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України». Враховуючи загальну площу предмета іпотеки та відсутність у неї іншого нерухомого майна, позивач вважала, що спірне іпотечне майно підпадає під дію норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

При цьому банк, набувши право власності на квартиру з неправомірних підстав, після подачі позову та відкриття провадження у справі здійснив відчуження спірної квартири без відповідних правових підстав. Інформаційною довідкою з Державного реєстру права власності на нерухоме майно та інших речових прав щодо об?єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 підтверджується, що влаником спірного нерухомого майна з 07 травня 2018 року є ОСОБА_1 . Дана особа є добросовісним набувачем майна і витребування спірної квартири можливе шляхом пред?явлення віндикаційного позову.

Посилаючись на викладене, позивач, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила суд:

визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 13 липня 2017 року індексний номер - 36121223 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», внесеного державним реєстратором Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохичем Русланом Вікторовичем, номер запису про право власності 213688330;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 ;

зобов?язати ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_1 не читнити перешкод ОСОБА_2 у користуванні належною їй квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року залучено до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_1 (а.с. 179-180 том 1).

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року позов ОСОБА_2 до державного реєстратора Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохича Руслана Вікторовича, Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, витребування майна із чужого незаконного володіння, зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохича Руслана Вікторовича про державну реєстацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 13.07.2017 року, індексний номер - 36121223, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», код ЄДРПОУ - 14282829, номер запису про право власності - 21368833.

Витребувано із володіння ОСОБА_4 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_2 , квартиру АДРЕСА_1 .

У решті вимог - відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», код ЄДРПОУ - 14282829, на користь ОСОБА_2 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_2 , 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп. - судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_2 , 704 (сімсот чотири) грн 80 (вісімдесят) коп. - судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Брожко Наталія Ігорівна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 липня 2021 рокута ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин та доказів, на які посилались сторони у справі в обгрунтування своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції не враховано, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не поширюється на спірні правовідносини, оскільки зазначеним Законом встановлено заборону саме на примусове стягнення (що здійснюється в рамках виконавчого провадження) нерухомого майна, а з наведених положень договору іпотеки № 5676234 від 10.09.2007 року вбачається не лише примусове звернення стягнення, а добровільне, за згодою іпотекодавця, шляхом реєстрації права власності на підставі відповідного застереження, а тому це є окремою самостійною підставою для незастосування відповідної норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до наявних правовідносин.

До того ж, оскільки цільовим призначенням кредиту за кредитним договором не є придбання продукції за отримані кошти, кредитні кошти були надані для використання на власний розсуд, то й норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що стосуються споживчих кредитів, не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

Також звернула увагу на те, що суд першої інстанції не надав оцінки вимогам позивача в обгрунтування підстав визнання рішення реєстратора протиправним щодо недотримання іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця про відчуження предмета іпотеки.

Просила врахувати, копії доказів, наданих відповідачем ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», разом із відзивом, та його пояснення спростовують твердження позивача щодо порушення реєстратором процедури вчинення реєстраційної дії та підтверджують отримання позивачем відповідних документів і законність рішення реєстратора.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача ОСОБА_2 , відповідачів державного реєстратора Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохича Руслана Вікторовича, Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» не надійшов.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Брожко Наталії Ігорівни про долучення до матеріалів справи заяви про доповнення апеляційної скарги від 21 грудня 2023 року залишено без задоволення, про що постановлена протокольна ухвала від 22 січня 2024 року.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Брожко Наталія Ігорівна підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанцій та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Олійник Василь Богданович просив залишити апеляційну скаргу без задовленння, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» адвокат Пастушенко Богдан Юрійович просив задовольнити апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції скасувати.

Державний реєстратор Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохич Руслан Вікторович в судове засідання не з`явився, участь свого представника в судове засідання не забезпечив. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлявся у встановленому законом порядку.

Відповідності до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності державного реєстратора Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохича Руслана Вікторовича.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 5676207, із змінами до нього на підставі додаткової угоди № 8746752 від 24 лютого 2010 року, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 88 000, 00 доларів США, а позичальник зобов`язувався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором, з кінцевим терміном повернення кредиту до 24 серпня 2022 року (а.с. 11-15 том 1).

З метою забезпечення виконання позичальником ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором № 5676207 від 10 вересня 2007 року, із змінами до нього на підставі додаткової угоди № 8746752 від 24 лютого 2010 року, між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк», як іпотекодержателем, та ОСОБА_2 , як іпотекодавцем, 10 вересня 2007 року укладено договір іпотеки № 5676234, із змінами до нього на підставі додаткової угоди № 5676234/20100224 від 24 лютого 2010 року, за умовами якого ОСОБА_2 передала в іпотеку банку належну їй на праві власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 16-25 том 1).

Згідно з пунктом 4.1. іпотечного договору іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавців в таких випадках: у разі невиконання чи неналежного виконання основного зобов`язання, у разі невиконання вимоги іпотекодержателя про дострокове виконання основного зобов`язання, зробленої на підставі закону, кредитного договору чи цього договору.

Відповідно до пункту 4.2. іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя одним з таких способів: на підставі рішення суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання, відповідно до передбачених цим договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважатиметься застереження, що міститься в пункті 4.7. цього договору.

У разі порушення умов кредитного договору та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає особі, яка порушили свої обов`язки, письмову вимогу про усунення порушень. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не більш, ніж тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору та/або чинного законодавства України пункт 4.4. договору.

Згідно пункту 4.7.1. у разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє іпотекодавця. В зазначеному повідомленні мають міститися: підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, суть та розмір вимог за основним зобов`язанням та вимоги щодо відшкодування витрат іпотекодержателя, передбачених цим договором, які припиняються в результаті переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до пункту 4.7.2. доовору зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

За пунктом 5.7.іпотечного договору будь-які повідомлення та документи, які надаються іпотекодержателем іпотекодавцю згідно умов цього договору, повинні бути викладені в письмовій формі, та будуть вважатися наданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або телеграмою за місцем проживання іпотекодавця, вказаним у статті 6 цього договору ( АДРЕСА_1 ), або надані іпотекодавцю особисто.

Позивач постійно проживає та зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 42 том 1, а.с. 70-71 том 3 протокол судового засідання).

У зв`язку з порушення виконання позичальником ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором № 5676207 від 10 вересня 2007 року, із змінами до нього на підставі додаткової угоди № 8746752 від 24 лютого 2010 року, в обумовлений сторонами строк кредитор ПАТ Перший Український Міжнародний банк» на адресу позичальника направив вимогу №61-05-150 від 11 березня 2014 року про дострокове повернення усієї суми заборгованосту та процентів за користування кредитом та попередив про наслідки невиконання(а.с. 70, 71 том 1).

Вказана письмова вимога отримана позичальником ОСОБА_3 18 березня 2014 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення(а.с. 72 том 1).

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року (справа №760/19852/14-ц) стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 5676207 від 10.09.2007 року у розмірі 69 601,43 долар США (шістдесят дев`ять тисяч шістсот один долар США 43 центи), еквівалент 3 516,80 доларів США (три тисячі п`ятсот шістнадцять доларів США 80 центів) та 40 480,00 гривень (сорок тисяч чотириста вісімдесят гривень 00 копійок), витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн (а.с. 26-27 том 1).

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2016 року (справа №753/13087/15-ц)задоволено позов ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 28-31 том 1).

Звернуто стягнення на нерухоме майно, передане в іпотеку ПАТ «ПУМБ» згідно договору іпотеки №5676234 від 10.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. та зареєстрованого в реєстрі за №4649, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею: 51,00 кв.м., житловою площею: 30,60 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_2 ,та за рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного вище майна задовольнити вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_3 за кредитним договором № 5676207 від 10.09.2007 в розмірі 77 905,29 доларів США (сімдесят сім тисяч дев`ятсот п`ять доларів США 29 центів), еквівалент 27 305,74 доларів США (двадцять сім тисяч триста п`ять доларів США 74 центи) та 40 480,00 гривень (сорок тисяч чотириста вісімдесят гривень 00 копійок). Визначено спосіб реалізації зазначеного вище нерухомого майна шляхом продажу на прилюдних торгах в рамках виконавчого провадження за початковою ціною реалізації зазначеного вище нерухомого майна встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки банком не пред?явлено до примусового виконання.

Із відзиву ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» на позовну заяву вбачається, що банк 11 липня 2017 року звернув стягнення на нерухоме майно (предмет іпотеки) у договірному порядку шляхом набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі іпотечного застереження, що міститься в договорі іпотеки (а.с. 64-65 том 1).

До відзиву долучено копію письмової вимоги №61-05-671 від 01 вересня 2016 року з рекомендованим поштовим повідомленням, адресовану іпотедавцю ОСОБА_2 , про усунення порушення основного зобов`язання, в якій банк вимагав протягом тридцяти днів, з моменту отримання вимоги, усунути порушення умов виконання кредитного договору у загальному ромірі 87 820,07 доларів США, з попередженням про те, що у випадку невиконання цієї вимоги банк розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження, що передбачено пунком 4.7. договору (а.с. 73, 74 том 1).

Згідно з даних інформаційної довідки № 10675429 від 15 грудня 2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (реєстаційний номер об`єкта нерухомого майна 000) вбачається, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 13 липня 2017 року індексний номер - 36121223, державним реєстратором Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохичем Русланом Вікторовичем було змінено власника квартири АДРЕСА_1 ,з ОСОБА_2 на ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», номер запису про право власності:21368833.

Рішення про зміну власника ОСОБА_2 на банк було прийнято державним реєстратором Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохичем Русланом Вікторовичем на підставі наступних документів: додатку до договору іпотеки № 5676234 від 10.09.2007, серія та номер: 1, виданому 10.09.2007 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С.; договору іпотеки № 5676234, серія та номер: 4648, виданому 10.09.2007 року, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С.; додаткової угоди № 5676234/20100224 до договору іпотеки № 5676234 від 10.09.2007, серія та номер: 444, виданий 24.02.2010, видавник: приватнй нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. (а.с. 33-35 том 1).

З матеріалів справи вбачається, що після відкриття провадження у справі банк ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» відчужив спірну квартиру АДРЕСА_1 .

Інформаційною довідкою з Державного реєстру права власності на нерухоме майно та інших речових прав щодо об?єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 (реєстаційний номер об`єкта нерухомого майна 000) підтверджується, що власником спірного нерухомого майна з 07 травня 2018 року є ОСОБА_1 . Підстава виинкнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер 715, виданий 07.07.2018 року, виданик Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозов В.І.; акт прийому-передачі нерухомого майна, серія та номер б/н, виданий 07.05.2018 року, видавник ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» (а.с. 88 том 1).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що квартира АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки за іпотечним договором № 5676207 від 10 вересня 2007 року, укладеним в забезпечення виконання кредитного договору № 5676207 від 10 вересня 2007 року, має загальну площу 51,00 кв.м., використовується як місце постійного проживання позивача, а тому зазначене майно підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а отже на нього не може бути звернуто стягнення в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку», шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі.

Також суд першої інстанції визнав обгрунтованою вимогою позивача про витребування майна із чужого незаконного володіння та, з урахуванням встановлених спірних правовідносин, вважав за необхідне відновити порушене право позивача шляхом витребування із володіння ОСОБА_1 (останнього набувача спірного майна) на користь позивача квартируАДРЕСА_1 , зважаючи на обґрунтованість позову у цій частині та вірно обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог ОСОБА_2 про зобов`язання відповідачів в особі ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_1 не читини позивачу перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивач у відповідній частині вимог звернувся до суду з негаторним позовом, підставою для подання якого є вчинення дій, які ускладнюють здійснення власником повноважень користування та розпорядженням майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правовідношення і його наявність в момент подання та розгляду позову, що не встановлено у спірних правовідносинах.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду у повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає не у повному обсязі.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено зміст договору, який становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону № 898-IV).

За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон№ 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Приписами статті 36 Закону № 898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), який набрав чинності на момент прийняття оскаржуваного рішення, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Із наведеного слідує, що обов`язковою умовою при вирішенні питання перереєстрації права власності на іпотечне майно є наявність доказів отримання іпотекодавцем письмової вимоги та дотримання строку, зазначеного в ньому.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) та 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20).

У справі, яка переглядається, встановлено, що до відзиву на позовну заяву представником ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» долучено копію письмової вимоги №61-05-671 від 01 вересня 2016 року з рекомендованим поштовим повідомленням, адресовану іпотедавцю ОСОБА_2 , про усунення порушення основного зобов`язання, в якій банк вимогав протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги усунути порушення умов виконання кредитного договору у загальному ромірі 87 820,07 доларів США та попереджено про наслідки невиконання (а.с. 73, 74 том 1).

У рекомендованому повідомленні 53 про вручення поштового відправлення міститься відмітка про вручення 08 вересня 2016 року без зазначення прізвища одержувача (а.с.74 том 1).

Факт вручення 08 вересня 2016 року рекомендованого листа 535, з вкладенням, не визнала в судовому засіданні позивач ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 106 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою "Вручити особисто", внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" одержувач розписується та зазначає прізвище та ініціали або ім`я та прізвище.

Отже, поштове відправлення повинно бути вручено працівником поштового відділення особі, якій воно адресовано із зазначення працівником прізвища одержувача на повідомленні про вручення.

Оскільки на зворотному рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення 53 працівником поштового відділення не зазначено прізвища одержувача, таке повідомлення не може ввжатися належним чином врученим ОСОБА_2 .

Відсутні відомості про документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем, у переліку підстав виникнення права власності, що містяться в актуальній інформації даних інформаційної довідки № 10675429 від 15 грудня 2017року з Державного реєстру речових прав про право власності на спірну квартриру за ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» на підставі рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 13 липня 2017 року індексний номер - 36121223, прийнятим державним реєстратором Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохичем Русланом Вікторовичем.

Отже, під час судового розгляду справи знайшов підтвердження факт, що іпотекодержателем не надано належного підтвердження виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надіслання іпотекодавцю повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, що унеможливило встановлення державним реєстратором завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі, й шляхом набуття права власності, що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 у відповідній частині.

Крім того, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII), підпуктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV).

Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця, з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19).

До схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 липня 2023 року у справі № 759/5454/19 (провадження № 14-81цс22).

Закон № 1304-VII був чинним на час прийняття державним реєстратором Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохичем Русланом Вікторовичем рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 36121223 від 13 липня 2017 року щодо реєстрації права власності на спірну квартиру за ПАТ «Перший Український Міжнародний банк».

Фактичні обставини справи, встановлені судом, свідчать про те, що іпотекодавець ОСОБА_2 згоди на відчуження предмету іпотеки (спірної квартири) на користь іпотекодержателя не надавала, вона постійно проживає у спірній квартирі, доказів належності позивачу на праві власності іншого житла матеріали справи не містять.

При таких обставинах колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанцій про те, що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 51,00 кв.м., що використовується як місце постійного проживання позивачем, не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) протягом дії Закону № 1304-VII, у тому числі, шляхом реєстрації права власності ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», як забезпечення виконання умов укладеного 10 вересня2007 року договору про споживчий кредит, ураховуючи, що кредит надано кредитною установою - резидентом України в іноземній валюті.

Таким чином, у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ПАТ «Перший Український Міжнародний банк».

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру) відбулося не у примусовому, а у договірному порядку, на підставі застереження, яке міститься у договорі іпотеки, а Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» пов`язує мораторій саме з примусовим стягненням, не є обґрунтованими, оскільки у повному обсязі спростовуються зазначеними вище правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі№ 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19).

При таких обставинах, твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що у цій справі відсутні підстави для застосування Закону № 1304-VII, є необґрунтованими.

Разом з тим, надаючи оцінку щодо вибору правомірного та ефективного способу захисту прав позивача шляхом визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, витребування майна із чужого незаконного володіння, колегія суддів виходить з такого.

Особливістю цієї справи є те, що після реєстрації права власності на спірну квартиру за іпотекодержателем останній відчужив її ОСОБА_1 . Суд першої інстанції, з висновками якого погодилась колегія суддів апеляційного суду, дійшов висновку, що оспорюване рішення державного реєстратора є незаконним.

Суд першої інстанції вважав, що задоволенню підлягають усі сформульовані позовні вимоги, зокрема, й вимоги про скасування рішення державного реєстратора та витребування спірної квартири від останнього набувача.

Проте, такі висновки суду першої інстанції суперечать висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), про те, що «можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Перелік підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Судове рішення про задоволення позовної вимоги про витребування від відповідача нерухомого майна є підставою для державної реєстрації права власності на нерухоме майно».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначила, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, з якою позивач не перебуває у договірних відносинах, тоді правомірному та ефективному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не вимагається, оскільки це не є ефективним і правомірним способом захисту права власника.

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 (провадження № 14-212цс21) за позовом про визнання протиправними рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності Велика Палата Верховного Суду виснувала, що, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, тоді ефективним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для відновлення його права. Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

Обрання позивачем неправомірного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, що узгоджується із висновками, висловленими Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21).

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що правомірним, тобто таким, що відповідає природі порушеного цивільного права й характеру цивільних відносин між учасниками спору, та ефективним, тобто дієвим, способом захисту порушеного права є витребування спірної квартири у кінцевого набувача.

Отже, висновки суду першої інстанції про задоволення вимоги позову про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора суперечать усталеній судовій практиці Верховного Суду, згідно з якою, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то правомірним та ефективним способом захисту є позов про витребування нерухомого майна, й для такого витребування вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, як-то оспорювання рішень уповноважених органів, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є правомірними та ефективними способами захисту прав власника.

Також колегія суддів апеляційного суду враховує, що витребування від ОСОБА_1 майна, яке належить ОСОБА_2 та вибуло з її володіння поза її волею, не свідчить про порушення справедливої рівноваги (балансу) між інтересами позивача та інтересами відповідачки, яка не позбавлена права на відшкодування завданих їй збитків, зокрема, в порядку, передбаченому статтею 661 ЦК України, пред`явивши вимогу до незаконного набувача, в якого придбала нерухоме майно.

Отже, повернення власнику протиправно відчуженого нерухомого майна переслідує легітимну мету. З огляду на характер спірних правовідносин колегія суддів апеляційного судуне встановиланевідповідності заходу втручання в право власності ОСОБА_1 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини. Перешкод для застосування механізму статті 388 ЦК України не встановлено.

Крім того, у справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом обставини справи підтверджують, що спір у позивача ОСОБА_2 виник з ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», ОСОБА_1 щодо предмета іпотеки, а тому державний реєстратор Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохич Руслан Вікторович є неналежним відповідачем у цій справі, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 в частині вимогдо державного реєстратора Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохича Руслана Вікторовича про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.

Отже, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про скасування ріщення суду першої інстанції в частині задоволених вимог ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохича Руслана Вікторовича, оскільки суд першої інстанції неправильно визначив коло належних відповідачів, а також обсяг вимог, які відповідають правомірному та ефективному способу захисту у спірних правовідносинах.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохича Руслана Вікторовича, а це, відповідно до статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення у відповідній частині вимог та ухвалення в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохича Руслана Вікторовича про державну реєстацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 13.07.2017 року, індексний номер - 36121223, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», код ЄДРПОУ - 14282829, номер запису про право власності - 21368833.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог ОСОБА_2 про витребуванння із володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 квартири № 27, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також в частині відмови у задоволенні вимог щодо зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном, містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для справи, і з якими погоджується суд апеляційної інстанції. А наведені в апеляційній скарзі доводи відповідача ОСОБА_1 цих висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржуване судове рішення у відповідній частині вимог ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 628, 629, 388, ЦК України, ст. 1, 33, 35, 36, 37 Закону України « Про іпотеку», п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, п.4, п.23 ст.1 Закону України « Про захист прав споживачів», пп. 1 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст.ст. 3, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Брожко Наталії Ігорівни задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року в частині визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохича Руслана Вікторовича про державну реєстацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 13.07.2017 року, індексний номер - 36121223, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», код ЄДРПОУ - 14282829, номер запису про право власності - 21368833 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_2 .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Судді: