КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4184/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Левенця Б.Б., Ящук Т.І.

при секретарі Близнюк А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2023 року (суддя Дубас Т.В.) про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення авансу за попереднім договором та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

у серпні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки 16 351,98 доларів США авансу з урахуванням трьох відсотків річних, що за курсом Національного банку України станом на момент звернення з позовом складало 597 828,38грн.

Мотивуючі позовні вимоги, позивач зазначав, що 11 березня 2019 року між ним, як покупцем, та відповідачкою, як продавцем в особі ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Михальченко М.М. 6 березня 2019 року, був укладений попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грицюк П.В. За умовами договору продавець зобов`язалася у строк до 30 липня 2019 року передати у власність покупця, з укладенням договору купівлі-продажу, квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 29,5 кв. м, в житловому будинку, збудованому на земельній ділянці, площею 0,1002 га, кадастровий номер :03:006:0020, що розташована в АДРЕСА_2 , та підключеному до центральних комунікацій (водопостачання та водовідведення, газо- та електропостачання), у порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Позивач посилався на те, що на підтвердження намірів сторін, згідно з п. 4 попереднього договору він 11 березня 2019 року передав представнику продавця - ОСОБА_3 готівкою аванс у розмірі 384 900грн, що на момент укладення попереднього договору було еквівалентно 14 585 доларів США.

Позивач зазначав, що основний договір в обумовлений сторонами строк укладений не був, тому грошові кошти у розмірі 14 585 доларів США, передані відповідачці, є авансом та підлягають поверненню.

18 вересня 2023 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову

шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,1002 га, кадастровий номер: :03:006:0020, що розташована в АДРЕСА_2 та на об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться на ній, посилаючись на те, що відповідачка ухиляється від спілкування з ним, її місцезнаходження невідоме, до відповідачки заявлено кілька десятків аналогічних позовів іншими особами, а тому наявні достатні підстави вважати, що відповідачка може в будь-який момент відчужити належне їй майно без його відома на користь інших осіб, що призведе до неможливості виконання рішення суду у разі його задоволення.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2023 року у задоволенні заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу судді скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким накласти арешт на земельну ділянку площею 0,1002 га, кадастровий номер: :03:006:0020, що розташована в АДРЕСА_2 та на об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться на ній.

Позивач вважає, що висновок суду про необхідність врахування інтересів інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову, є безпідставним, оскільки наявність арештів, накладених на це ж майно в порядку забезпечення позову інших осіб, не виключає можливості арешту цього ж майна у даній справі. При цьому неможливість арешту земельної ділянки судом взагалі необґрунтована.

Позивач вважає, що в контексті положень статті 331 ЦК України, саме відповідачка є єдиним власником матеріалів, обладнання, тощо, які були використані в процесі будівництва, а тому арешт на об`єкт незавершеного будівництва жодним чином не вплине на права та законні інтереси інших осіб.

Позивач зазначає, що наявна доцільність вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, про який він просить, так як він є співмірним із заявленими позовними вимогами та забезпечить ефективний захист його прав та інтересів.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідачка ОСОБА_2 про день та час розгляду апеляційної скарги повідомлялась за наявною в матеріалах справи адресою, однак судова повістка-повідомлення повернулася до суду без вручення, з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою» (с.с.94-95).

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Частиною 7 вказаної норми передбачено, що уразі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (пункт 2).

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Матеріали справи не містять іншої адреси місця проживання або місця знаходження відповідачки ОСОБА_2 , ніж та, яку зазначив позивач, тому виходячи з

вищезазначених норм процесуального права, відповідачка вважається належним чином повідомленою про день та час апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явилася, клопотання про його перенесення не подала.

Третя особа ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.97), у судове засідання не з`явився, клопотання про його перенесення не подав.

На підставі положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність відповідачки та третьої особи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що накладення арешту на об`єкт незавершеного будівництва може вплинути на права осіб, які не є учасниками справи.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, за змістом наведених вище норм умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, які можуть призвести до ускладнення або неможливості виконання рішення.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У разі необхідності забезпечити позов суду слід обирати такий спосіб забезпечення, який відповідає розміру заявлених позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки суми авансу з урахуванням трьох відсотків річних в розмірі 597 828грн та моральної шкоди в розмірі 60 000грн.

Частина 1 статті 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів зазначає, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент відчужити майно, яке знаходиться у

його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

Разом з цим, спосіб забезпечення позову повинен бути співмірним з розміром позовних вимог. Однак, матеріали справи не містять відомостей про вартість земельної ділянки та об`єкта незавершеного будівництва, на які позивач просить накласти арешт у забезпечення його позову, що позбавляє можливості суд зробити висновок про співмірність виду забезпечення позову з предметом позовних вимог.

Крім того, з наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 серпня 2023 року вбачається, що на земельну ділянку кадастровий номер :03:006:0020 та об`єкт незавершеного будівництва, який розташований на цій земельній ділянці, накладено декілька арештів у забезпечення позовів інших осіб, що позбавляє відповідачку можливості розпорядитися цим майном.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позивачем до заяви про забезпечення позову не надані належні докази, що заявлений ним спосіб забезпечення позову є співмірним із розміром позовних вимог, а тому дана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги, що ухвала суду першої інстанції є недостатньо необґрунтованою, колегія суддів вважає правомірними, тому ухвала судді першої інстанції підлягає зміні у мотивувальній частині.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали судді у редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 1 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Б.Б. Левенець

Т.І. Ящук