Житомирський апеляційний суд
Категорія 44 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Житомирі цивільну справу №295/13127/22 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, третя особа Державна казначейська служба про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями працівників поліції,

за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Стрілецької О.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути із відповідача на його користь майнову шкоду в розмірі 190,00 грн та 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивував тим, що 23.05.2022 інспектором патрульної поліції щодо нього складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №081436 про порушення пункту 2.9 "а" Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно протоколу вбачається, що газоаналізатор перевірки на стан алкогольного сп`яніння «Драгер» видав результат 0,28 проміле, що вказує на перевищення допустимої концентрації алкоголю в крові водія, та є відповідно адміністративним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказував, що він висловлював свою незгоду з результатом газоаналізатора, неодноразово просив працівників поліції доставити його до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, проте вимоги залишились поза увагою. Тому, був вимушений самостійно шукати засіб пересування та особисто дістався медичної установи, пройшов освідування з використанням спеціальних технічних засобів, за результатами якого в нього не було виявлено ознак алкогольного сп`яніння.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 02.08.2022 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вказував, що незаконність дій працівників поліції полягала в грубому порушенні порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, його безпідставно зупинили, не надали для ознайомлення та підпису акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, склали протокол без відібрання пояснень, вилучили посвідчення водія, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом видали з помилкою в прізвищі, відмовили в доставленні до медичної установи для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності через незаконні та непрофесійні дії патрульних поліцейських Управління патрульної поліції в Житомирській області, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, йому була заподіяна матеріальна шкода у вигляді вартості послуг медичного закладу за проведення огляду в розмірі 190,00 грн.

Крім того, патрульні поліцейські своїми діями завдали йому моральної шкоди, яка полягає у очевидно необґрунтованому звинуваченні у вчиненні правопорушення. Внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, безпорадності перед патрульними поліцейськими, йому завдані душевні страждання і приниження. Завдана шкода спричинила негативні переживання, відчуття несправедливості, пригнічення, невдоволення, невпевненість та недовіру до правоохоронних органів.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25 жовтня 2023 року позов задоволено частково та стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 190 грн матеріальної шкоди та моральну шкоду в розмірі 4000,00 грн.

У поданій апеляційній скарзі, представник відповідача посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при зверненні з позовом до суду саме на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 02.08.2022 по справі №295/4883/22 провадження у справі відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 КУпАП було закрито на підставі частини 1 статті 247 КУпАП. Вказаною постановою суду, дії поліцейського не визнавалися неправомірними. Оцінка таким діям посадової особи органу поліції та дотримання вказаною особою порядку складення протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови, має надаватись при розгляді і справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказаною статтею.

Протокол про адміністративне правопорушення - це відповідним чином оформлений уповноваженою особою процесуальний документ про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП. тобто це основний документ, призначений для фіксації юридичного факту адміністративного правопорушення.

Саме складання протоколу - це процесуальна дія суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП. є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Зазначають, шо протокол про адміністративне правопорушення не підлягає оскарженню в порядку адміністративного оскарження чи в порядку адміністративного судочинства, оскільки за своєю природою та змістом не являється рішенням суб`єкта владних повноважень та не спричиняє зміни прав чи обов`язків особи.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, в розумінні статті 251 КУпАП є доказом у справі про адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення встановлює лише виявлені порушення, однак, не породжує будь-яких правових наслідків для особи, не встановлює її прав і обов`язків.

Тобто, питання розгляду та надання оцінки всім доказам, в тому числі і самому протоколу про адміністративне правопорушення, здійснюється під час розгляду питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене складання протоколу на позивача не потягло у останнього будь-яких правових наслідків, хоча останній зазначає про те, що унаслідок протиправного притягнення його до адміністративної відповідальності йому було завдано матеріальних та моральних страждань, які полягають у душевних стражданнях з приводу доказування своєї невинуватості, було принижено його честь та ділову репутацію, через що було порушено нормальний спосіб життя, у зв`язку з чим Позивач вживав заходи щодо відновлення порушених прав у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, налагодження та організації звичайного способу життя. У матеріалах справи будь-яких доказів вини відповідача у завданні позивачу моральної шкоди немає. Позивач скористався наданим законом правом на оскарження протоколу і не був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Тобто, він реалізував передбачене КУпАП право на оскарження процесуальних рішень уповноважених посадових осіб.

Вважають, що сам факт закриття провадження у справі судом не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності інспектора управління патрульної поліції у розумінні вимог ст. 1176 ЦК України, а тому не тягне обов`язкового наслідку цивільно-правового характеру і не, може бути доказом того, що його діями, як посадової особи, йому була заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню відповідачами. Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 21 жовтня 2020 року в справі № 312/268/18 / провадження № 61Т14401 св19/

Також, з матеріалів справи не зрозуміло з яких критеріїв виходив суд першої інстанції щодо визначення розміру моральної шкоди в сумі 4000 грн.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 13.12.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.

У поданому відзиві, ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (ч.1 ст. 368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з положеннями частини 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 ЦК).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі Закон) визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Статтею 23 ЦК України унормовано право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (затримання особи, отримання пояснень тощо). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу.

Відповідний правовий висновок щодо застосування положень статей 1167, 1176, 1173, 1174 ЦК України викладено у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі №638/6944/16-ц, від 06 лютого 2019 року в справі №199/6713/14-ц, від 22 травня 2019 року в справі №686/20012/18.

Судом установлено, що 23.05.2022 інспектор роти №4 батальйону УПП в Житомирській області Сударєва І. склала протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №071436, відносно ОСОБА_1 про порушення Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність частиною 1 статті 130 КУпАП (а.с.7).

Зі змісту протоколу вбачається, що газоаналізатор перевірки на стан алкогольного сп`яніння «Драгер» видав результат 0,28 проміле, що вказує на перевищення допустимої концентрації алкоголю в крові водія ОСОБА_1 .

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 23.05.2022 ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 не виявлено (а.с.9).

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 02.08.2022 закрито провадження по справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.8).

Постанова мотивована тим, що під час розгляду справи були встановлені обґрунтовані сумніви в дотримані поліцейським процедури огляду, виявлені порушення вимог п. 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК).

Відповідно до частин 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, який на нього був накладений (Постанова Верховного Суду у справі № 640/16169/17 від 05 лютого 2020 року).

Колегія суддів відповідно до положень статті 82 ЦПК України враховує, що постановою Богунського районного суду м. Житомира від 02.08.2022 встановлено відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП. У цьому контексті, здійснення провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення накладеного штрафу.

Також, відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону № 266/94-ВР і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Із огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на його законність не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, яким правильно надана оцінка судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до змісту статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення суду не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових, немає.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384,389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 жовтня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді