20.02.2024 Справа № 363/6494/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі: головуючої судді Дьоміної О.П., за участю секретаря - Ходасевич Д.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про продовження обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

12.02.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про продовження обмежувального припису, в якій просила суд продовжити обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , виданий згідно рішення Вишгородського районного суду Київської області 27.11.2023 року, на строк 6 місяців та заборонити ОСОБА_2 перебувати за місцем її проживання по АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з заявницею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб; заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань до 100 метрів до місця проживання (перебування) заявниці та інших місць частого відвідування, а саме на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 та за місцем її роботи за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонити ОСОБА_2 особисту або через третіх осіб розшукувати заявницю, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. В обґрунтування зазначеної заяви посилалася на те, що 21.08.1993 року вона з ОСОБА_2 уклали шлюбу, від шлюбу мають двох, вже повнолітніх синів. ОСОБА_2 декілька років тому почав зловживати спиртними напоями, влаштовував сварки, висловлювався нецензурною лайкою на адресу заявниці, погрожував їй фізичною розправою, вчиняв психологічне насильство, неодноразово піднімав на неї руку, внаслідок чого ОСОБА_1 викликала поліцію, що стало підставою для розірвання шлюбу, який 04.10.2022 року було розірвано. Разом з тим, ОСОБА_2 продовжує переслідувати заявницю на вулиці, на роботі, на подвір`ї будинку, де вона мешкає, з`являючись в нетверезому стані, тероризує її та членів її родини, чинить психологічне насильство, погрожує фізичною розправою, телефонує з погрозами або образами, пише смс-повідомлення, постійно розшукує заявницю та при сторонніх особах ображає і принижує її. Крім того, намагається нашкодити їй, заклеює замки вхідних дверей, вибиває вікна, перерізає світло до свердловини, ріже колеса на велосипеді, фарбою обмальовує паркан та огорожу. Все це негативно впиває на стан здоров`я заявниці на її працездатність. ОСОБА_2 погрожує їй підпалом будинку та господарських споруд. ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Вишгородського ВП ГУНП в Київській області із заявами про вчинення відносно неї домашнього насильства, за результатами розгляду яких, відносно ОСОБА_2 були складені протоколи про адміністративне правопорушення та його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. В листопаді 2023 року, заявниця зверталася до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно колишнього чоловіка, за результатами розгляду якої 27.11.2023 року рішенням суду, що набрало законної сили, заява була задоволена та видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на 2 місяці. Вироком Вишгородського районного суду від 27.12.2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального проступку за ст. 390-1 КК України та призначене покарання у виді одного місяця арешту. Зважаючи на факт невиконання судового рішення в частині встановлених заборон, відсутність ознак щирого каяття у ОСОБА_2 , є всі підстави вважати про наявність ризиків, щодо повторного вчинення насильства відносно заявниці та настання тяжких наслідків для її здоров`я, а відтак ОСОБА_1 змушена повторно звернутися до суду з заявою про продовження обмежувального припису.

Ухвалою суду від 12.02.2024 року заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду на відкрите провадження у справі, розгляд якої було призначено на 14.02.2024 року.

Стаття 350-5 ч. 1 ЦПК України наголошує, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. При цьому, зі змісту ст. 350-3 ЦПК України слідує, що заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису. Заінтересованими особами також можуть бути інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції.

14.02.2024 року заявниця та її представник - адвокат Березинець К.Г. до суду не прибули, від представника заявниці на адресу суду була спрямована заява, щодо розгляду справи за їх відсутності. Від заінтересованої особи, стосовно якої подано заяву про продовження обмежувального припису - ОСОБА_2 до суду спрямоване повідомлення, в якому він сповістив суд, що не може прибути до суду 14.02.2024 року для участі у розгляді цієї справи через хворобу.

У зв`язку з чим розгляд зазначеної заяви було відкладено на 20.02.2024 року, заявниця, її представник та заінтересована особа - ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду не прибули: заявниця та її представник подали заяву щодо розгляду справи за їх відсутність, від ОСОБА_2 жодних заяв, повідомлень не надходило, а відтак, суд враховуючи стислі строки, передбачені ст. 350-5 ч. 2 ЦПК України для розгляду таких заяв, відповідно до вимог ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності вказаних осіб.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до такого висновку:

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України - суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Так, ст. 350-1 та ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка зокрема постраждала від домашнього насильства. При цьому з аява про видачу обмежувального припису може бути подана: особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Як визначає ст. 1 зазначеного Закону, домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;

кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;

обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи;

особа, яка постраждала від домашнього насильства, - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;

оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи;

Стаття 3 зазначеного Закону вказує на те, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється в тому числі і на колишнє подружжя.

Основними засадами запобігання та протидії домашньому насильству, що передбачені ст. 4 зазначеного Закону є д іяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, яка ґрунтується в тому числі і на таких засадах, як гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правничу допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих, дотримання принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; повага та неупереджене і небайдуже ставлення до постраждалих осіб з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству тощо.

Основними напрямами реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству є: запобігання домашньому насильству; ефективне реагування на факти домашнього насильства шляхом запровадження механізму взаємодії суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; надання допомоги та захисту постраждалим особам, забезпечення відшкодування шкоди, завданої домашнім насильством; належне розслідування фактів домашнього насильства, притягнення кривдників до передбаченої законом відповідальності та зміна їхньої поведінки, випливає зі змісту ч. 2 ст. 5 вказаного Закону.

Серед спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є і обмежувальний припис стосовно кривдника, передбачено ст. 24 ч. 1 п. 2 вказаного Закону.

Так, ст. 26 цього Закону передбачено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має зокрема і постраждала особа або її представник. При цьому о бмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Р ішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України.

Так, відповідно до ст. 350-7 ЦПК України - за заявою осіб, визначених ст. 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою ст. 350-6 цього Кодексу.

Таким чином обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. При цьому рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, тобто оцінки вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Отже, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для продовження обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність. Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду: від 17.04.2019 року у справі за №363/3496/18, від 26.09.2019 року у справі за №452/317/19-ц, від 17.06.2020 року у справі за №509/2131/18, від 12.01.2022 року у справі за №752/9731/21, від 26.05.2022 року у справі за №165/3472/21, від 13.07.2022 року у справі за №369/12715/20, від 10.02.2023 року у справі за №676/3259/22.

Так, згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ст. 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27.11.2023 року вже видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , на строк два місяці, яким визначено наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

- заборонено ОСОБА_2 , перебувати за місцем проживання (перебування) ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 ;

- заборонено ОСОБА_2 вести з ОСОБА_1 листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб;

- заборонено ОСОБА_2 наближатися на відстань до 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 та інших місць частого відвідування, а саме на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 та за місцем робити за адресою: АДРЕСА_4 ;

- заборонено ОСОБА_2 особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Підставою для видачі зазначеного обмежувального припису були встановлені судом фактичні обставини, а саме те, що заявниця неодноразово зверталася до Вишгородського ВП ГУНП в Київській області із заявами про домашнє насильство, за результатами розгляду яких відносно ОСОБА_2 складені протоколи про адміністративне правопорушення передбачене ст. 173-2 КУпАП. Так, постановою Вишгородського районного суду Київської області від 21.12.2022 року визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Крім того, постановою Вишгородського районного суду Київської області від 16.06.2023 року визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Також, згідно довідки-характеристики від 06.11.2023 року, виданої ПОГ СВГ ВП Вишгородського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції В. Зубовим, за час проживання за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 участі в громадському житті села не приймав; схильний до вчинення адміністративних правопорушень, зловживає алкогольними напоями; за місцем проживання характеризується негативно. Вишгородське РУП володіє компрометуючими матеріалами відносно ОСОБА_2 , а саме неодноразово надходили звернення з приводу вчинення домашнього насильства останнім. Також судом було встановлено, що ОСОБА_2 постійно погрожує ОСОБА_1 розправою та вбивством, телефонує з погрозами та образами, пише смс-повідомлення, що підтверджується доданими до матеріалів справи фотокартками. Також ОСОБА_2 постійно розшукує її на подвір`ях будинків, де проживають її родичі, в присутності сторонніх осіб переслідує, ображає та погрожує.

Дане рішення суду, відповідно до ст. 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Зазначене рішення набрало законної сили 28.12.2023 року. Обмежувальний припис завершив свою дію 27.01.2024 року.

12.02.2024 року заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою щодо продовження обмежувального припису на строк 6 місяців та в якості доказу необхідності зазначеного додала до заяви копію вироку Вишгородського районного суду Київської області від 27.12.2023 року, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України та йому призначено покарання у вигляді 1 (одного) місяця арешту. Вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово порушував встановлені рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27.11.2023 року тимчасові обмеження його прав, а саме: 28.11.2023 року, 06.12.2023 року та 07.12.2023 року. Зазначений вирок суду станом на 14.02.2024 року не набрав законної сили, оскільки на нього подана апеляційна скарга та справа спрямована до Київського апеляційного суду. Крім того, представниця заявниці надала суду ухвалу Київського апеляційного суду від 12.02.2024 року, якою апеляційна скарга ОСОБА_2 на вирок суду від 27.12.2023 року була залишена без руху з тих підстав, що вона не містить конкретних вимог про те, в чому полягає незаконність та необґрунтованість судового рішення. Також надала суду копію витягу з ЄРДР від 24.01.2024 року щодо внесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення за ст. 390-1 КК України з фабулою наступного змісту: 24.01.2024 року до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області надійшла заява ОСОБА_1 про те, що 23.01.2024 року її колишній чоловік ОСОБА_2 умисно порушив рішення суду від 27.11.2023 року про видачу обмежувального припису, прийшовши за місцем роботи заявниці в АДРЕСА_2 .

У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі за №756/3859/19 зроблено висновок про те, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

У постанові Верховного Суду від 28.04.2020 року у справі за №754/11171/19 зазначено, що при вирішенні питання щодо застосування обмежувального припису суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Дослідивши надані заявницею та її представником докази, суд вважає, що факт вчинення ОСОБА_2 психологічного насильства стосовно ОСОБА_1 після винесення судом рішення про встановлення обмежувального припису на строк два місяці, знайшов своє підтвердження, а викладені ОСОБА_1 у заяві про продовження обмежувального припису обставини такими, що не спростовані належними та допустимими доказами, а відтак - урахувавши характер вчинених заінтересованою особою дій, існування високого рівня вірогідності продовження чи повторного вчинення ним домашнього насильства щодо заявниці, суд приходить до висновку щодо необхідності продовження обмежувального припису стосовно кривдника на строк 2 місяці, зазначений строк продовження обмежувального припису, з огляду на обставини цієї справи, є достатнім та обґрунтованим.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 350-1 - 350-8 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про продовження обмежувального припису - задовольнити частково.

Продовжити обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , виданий на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27.11.2023 року на строк 2 (два) місяці, яким визначені наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

- заборона ОСОБА_2 , перебувати за місцем проживання (перебування) ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 ;

- заборона ОСОБА_2 вести з ОСОБА_1 листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб;

- заборона ОСОБА_2 наближатися на відстань до 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 та інших місць частого відвідування, а саме на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 та за місцем робити за адресою: АДРЕСА_4 ;

- заборона ОСОБА_2 особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

В задоволенні іншої частини заяви - відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи віднести на рахунок держави.

Про продовження обмежувального припису повідомити уповноважений підрозділ органу Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявниці для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік.

Рішення суду про продовження дії обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.П. Дьоміна