Номер провадження: 22-ц/813/2648/24
Справа № 509/2612/23
Головуючий у першій інстанції Козирський Є.С.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Лупши В.В.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» в особі свого представника Пасечник Юлії Анатоліївни

на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 вересня 2023 року, ухвалене Овідіопольським районним судом Одеської області у складі: судді Козирського Є.С. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про захист прав споживача та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась із позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (далі - банк) про захист прав споживача та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку, який згодом уточнила, мотивувала тим, що позивачка є клієнтом АТ «Райффайзен Банк» та в 2013 році оформила карту "Для виплат" в АТ «Райффайзен Банк» для зарахування пенсії - картка № НОМЕР_1 .

В 2019 році позивачка стала власником кредитної картки «100 днів» № картки НОМЕР_2 , відкритої в АТ «Райффайзен Банк», з встановленим кредитним лімітом у розмірі 24 000 грн.

Останній раз даною кредитною карткою «100 днів» № НОМЕР_2 вона користувалася в січні 2022 року. З січня 2022 року вона більше не користалася кредитної картки «100 днів» № картки НОМЕР_2 , тим більше з початком війни в Україні АТ «Райффайзен Банк», як і більшість Банків в Україні, заблокував можливість користуватися кредитними коштами.

26 березня 2023 року позивачка хотіла зняти з банкомату грошові кошти зі своєї пенсійної картки "Для виплат" № НОМЕР_1 , але виявила, що на картці не вистачає суми у розмірі 1198,24 грн.

27 березня 2023 року за її зверненням працівником відділення АТ «Райффайзен Банк» в смт. Овідіополь позивачку повідомлено, що 15 березня 2023 року з її кредитної картки «100 днів» № НОМЕР_2 було зроблено переказ коштів в сумі 24 000 грн, а вже 26 березня 2023 року Відповідач зробив автоматичний переказ коштів у сумі 1198,24 грн з її картки "Для виплат" № НОМЕР_1 на кредитку картку «100 днів» № НОМЕР_2 в рахунок погашення кредиту.

Позивачка повідомила Банк про те, що вона не здійснювала жодних операцій зі своєї кредитної картки «100 днів» № НОМЕР_2 з січня 2022 року, в тому числі й переказ коштів в сумі 24 000 грн, що відбувся 15 березня 2023року.

Працівник відділення АТ «Райффайзен Банк» в смт. Овідіополь порадив позивачці звернутися на гарячу лінію Відповідача для врегулювання питання несанкціонованої операції з карткового рахунку. В той же день 27 березня 2023 року позивачка зателефонувала на гарячу лінію АТ «Райффайзен Банк» за номером НОМЕР_3 та повідомила про несанкціоноване списання грошових коштів з кредитної картки «100 днів» № НОМЕР_2 у сумі 24 000грн, пояснивши, що вона не здійснювала ніяких операцій щодо переведення коштів зі своєї кредитної картки «100 днів» № НОМЕР_2 , на телефон не приходили ніяких смс-повідомлень, або дзвінків щодо підтвердження здійснення даної операції, картку вона не губила, пін-код до картки та СVV-код нікому не повідомляла, пароль для входу в особистий кабінет інтернет банкінгу, окрім неї, ніхто не знає. Тобто дана операція щодо переказу коштів з її кредитної картки «100 днів» № НОМЕР_2 у сумі 24 000 грн, яка відбулася 15 березня 2023 року, відбулася без її відому та без підтвердження на її проведення.

28 березня 2023 року, протягом доби, позивачка на свою електронну адресу отримала лист № 81-23/2/11194 від Банку, з якого вбачається, що відповідач відмовляє в поверненні коштів на її кредитну картку та перекладає відповідальність за збереження її даних, а від так і грошових коштів на її рахунку, саме на неї, не беручи до уваги, що операція щодо переказу коштів була несанкціонованою та проведеною без її підтвердження, операція переказу коштів з її кредитної картки відбулася з використанням ПК та введенням коду 3D-Secure.

Перевіривши історію відвідувань свого особистого кабінету інтернет банкінгу АТ «Райффайзен Банк», позивачка виявила, що 15 березня 2023 року (в день здійснення переказу коштів з її кредитної картки в сумі 24 000 грн) вона не здійснювала вхід в свій інтернет банкінг, що і є доказом того, що операцію з переказу коштів вона не здійснювала.

Також з історії операцій з кредитної картки «100 днів» № НОМЕР_2 позивачці стало відомо, що 15 березня 2023 року о 15:55 год з кредитної картки «100 днів» № НОМЕР_2 було здійснено безготівковий платіж DRAY*FAVBET.UA DNIPRO у сумі 24 000 грн.

28 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулася на гарячу лінію Департаменту Кіберполіції щодо факту шахрайських дій та викрадення коштів з її банківської картки «100 днів» № НОМЕР_2 у сумі 24 000 грн, яка відбулася 15 березня 2023 року. Дане звернення було зареєстроване за № 286035 від 28 березня 2023 року.

29 березня 2023 року позивачка отримала листа № П-1187/38/103-23 з Департаменту Кіберполіції Управління протидії кіберзлочинами в Одеській області, в якому повідомлено, що матеріали її звернення № 286035 направлено для розгляду та прийняття рішення про відкриття кримінального провадження передані до відділення поліції № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області. 01 квітня 2023 року слідчим слідчого відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 ГУПН в Одеській області Шах Т.А. було зареєстроване кримінальне провадження № 0000126 за ч. 3 ст.190 КК України та визнано позивачку потерпілою стороною по даній кримінальній справі.

04 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Банку з письмовою вимогою про повернення грошових коштів на її кредитну карту «100 дні» № НОМЕР_2 у сумі 24 000 грн, які було списано з її картки 15 березня 2023 року в ході проведення несанкціонованої операції з переказу коштів та просила Банк повернути їй грошові кошти у розмірі 1198,24 грн, які були автоматично переведені 26 березня 2023 року з її картки «Для виплат» № НОМЕР_1 на кредитну картку «100 днів» № НОМЕР_2 в рахунок погашення боргу, посилаючись, що умов та правил надання банківських послуг не порушувала, жодній особі не повідомляла свій пін-код до картки та СVV-код, не передавала свою SIM-карту третім особам. Також не надавала розпорядження щодо списання грошових коштів зі своєї кредитної картки. Одразу, як тільки їй стало відомо про операцію щодо переказу коштів з кредитної картки, - нею було здійснено неодноразове звернення до Відповідача про незаконне списання невідомими особами грошових коштів: як до працівників відділення АТ «Райффайзен Банк» в смт. Овідіополь, так і на гарячу лінію АТ «Райффайзен Банк» та в чат-бот з свого особистого кабінету клієнта АТ «Райффайзен Банк».

17 квітня 2023 року ОСОБА_1 отримала письмове повідомлення № 114/5-К-299472 з Департаменту проблемної заборгованості роздрібних клієнтів АТ «Райффайзен Банк», в якому їй відмовлено в поверненні грошових коштів та повідомлено про нарахування заборгованості за кредитним договором №010/6024/82/820106 у розмірі 22 766,65 грн.

18 квітня 2023 року позивачка отримала від Банку відповідь на свою Вимогу від 04 квітня 2023 року, в якій Банк повідомив, що підрозділом АТ «Райффайзен Банк» було проведено перевірку відповідно до її повідомлень про несанкціоновану операцію з її кредитної картки та встановлено, що невстановлені особи, заволодівши даними для входу в систему «Райффайзен Онлайн» (далі-Система) здійснили вхід в її обліковий запис Системи та отримали реквізити платіжної картки. Та на сторонньому ресурсі DRAY*FAVBET.UA; Х; DNIPRO; UKR було проведено переказ коштів на суму 24000,00 грн з введенням всіх реквізитів картки та з підтвердженням одноразовим паролем, який надсилався на мобільний номер телефону, що був підключений до послуги 3D-Secure. Тобто Відповідач підтвердив, що дана операція була вчинена «невстановленою особою» заволодівши її даними. Незважаючи на цей факт, в цьому ж листі Відповідач вказує на те, що борг їй списати неможливо, а також неможливо припинити автоматичний переказ коштів з її картки «Для виплат» в рахунок погашення боргу на кредитній картці.

Відповідно до Довідки про рух коштів на рахунку, сформованої за період з 01 березня по 08 травня 2023 року, по рахунку № НОМЕР_4 («Картка для виплат» для зарахування пенсії), вбачається, що 23 березня 2023 року позивачці надійшла пенсія у сумі 6 915,28 грн, з яких 26 березня 2023 року. Відповідач здійснив переказ грошових коштів у сумі 1 198,24 грн в рахунок погашення боргу на кредитній картці «100 днів» № НОМЕР_2 . 24 квітня 2023 року аналогічно позивачка отримала пенсію у розмірі 6915,28 грн, з яких Відповідач 26 квітня 2023 року здійснив переказ грошових коштів у сумі 1 138,33 грн в рахунок погашення боргу на кредитній картці «100 днів» № НОМЕР_2 . Тобто загальна сума, списана з її «Картки для виплат» особовий рахунок № НОМЕР_4 в рахунок погашення боргу на кредитній картці «10 днів» становить 2 336,57 грн. Вказані перекази зазначені й у Довідці про рух коштів на особовому рахунку НОМЕР_5 (кредитна картка «100 днів»), сформованій 08 травня 2023 року.

Оскільки між позивачкою та відповідачем не досягнуто домовленостей щодо врегулювання даного спору, тому для захисту своїх прав вона звернулась до суду и просила зобов`язати Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , безпідставно списані з її карткового рахунку «100 днів» НОМЕР_7 (картка № НОМЕР_2 ) IBAN: НОМЕР_8 , відкритого в Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк», грошові кошти в сумі 24 000,00 (двадцять чотири тисячі) гривень, шляхом їх відновлення на картковому рахунку «100 днів» НОМЕР_7 (картка № НОМЕР_2 ), IBAN: НОМЕР_8 ; зобов`язати Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» () повернути ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , безпідставно переведені з карткового рахунку «Для виплат» НОМЕР_9 (картка № НОМЕР_1 ) IBAN: НОМЕР_10 , відкритого в Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк», для зарахування пенсії, що відбулося в рахунок погашення кредитної картки в період з 26 березня 2023 року по 12 червня 2023 року, грошові кошти у загальному розмірі 3417,99 гривень, шляхом їх відновлення на картковому рахунку «Для виплат» НОМЕР_9 (картка № НОМЕР_1 ) IBAN: НОМЕР_10 ; Стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» () на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 пеню у розмірі 1344,00 гривень; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Від Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» надійшов відзив на позовну заяву про невизнання позову у зв`язку з необґрунтованістю, посилаючись на те, що відсутні передумови та обґрунтовані підстави для задоволення вимог щодо повернення Банком коштів заявлених позивачкою. Щодо стягнення судових витрат на правову допомогу, відповідач зазначає про відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, що є підставою для відмови у задоволенні про відшкодування таких витрат.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про захист прав споживача та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку задоволено частково.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» повернути ОСОБА_1 безпідставно списані з карткового рахунку «100 днів» НОМЕР_7 (картка № НОМЕР_2 ) IBAN: НОМЕР_8 , відкритого в Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк», грошові кошти в сумі 24 000,00 гривень, шляхом їх відновлення на картковому рахунку «100 днів» НОМЕР_7 (картка № НОМЕР_2 ) IBAN: НОМЕР_8 .

Зобов`язано Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» повернути ОСОБА_1 безпідставно переведені з карткового рахунку «Для виплат» НОМЕР_9 (картка № НОМЕР_1 ) IBAN: НОМЕР_10 , відкритого в Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк», для зарахування пенсії, що відбулося в рахунок погашення кредитної картки в період з 26 березня 2023 року по 12 червня 2023 року, грошові кошти у загальному розмірі 3417,99 гривень, шляхом їх відновлення на картковому рахунку «Для виплат» НОМЕР_9 (картка № НОМЕР_1 ) IBAN: НОМЕР_10 .

Стягнуто з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 1344,00 гривень. В решті вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» в особі свого представника Пасечник Юлії Анатоліївни вважає оскаржуване рішення незаконним та просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 вересня 2023 року в частині задоволених вимог ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в частині задоволених вимог ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк» про зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку та стягненні пені відмовити. Стягнути із ОСОБА_1 на користь Банку витрати пов`язані з оплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

Доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок про недоведеність того, що позивач вчиняв будь-які дії, що могли б призвести до списання грошових коштів з його рахунків, відсутність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Скаржник зазначає, що у Банку існує багаторівнева та складна система захисту рахунків клієнтів банку і без розголошення персональних даних неможливо було б отримати доступ до відповідного кредитного рахунку. Щоб перевести кошти через додаток потрібно знати логін та пароль входу, дані картки, які відомо лише клієнту. Дані обставини дозволяють констатувати, що зняття коштів стало можливим лише у зв`язку з проголошенням позивачем персональних даних третім особам; позивачем замовчується та не повідомлено інформацію суду, що саме вона умисно або неумисно повідомила особисту конфіденційну інформацію третім особам якими в подальшому і було знято кошти з її рахунку; проведення транзакції 15 березня 2023 року було здійснено з використанням даних для особистого входу клієнта в додаток та подальшою верифікацією кредитної карти, то у Банку були відсутні передумови для ідентифікації таких дій, як шахрайських, що виключає вину банку в даній справі.

Таким чином, необґрунтованим є посилання суду першої інстанції на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, так як в ній надано оцінку зовсім інших правовідносин між кредитором і позичальником. Крім того, правова позиція Верховного суду України висловлена в постанові від 13 травня 2015 року по справі № 6-71цс15, ґрунтується на положеннях постанови правління Національного банку України від 30 квітня 2020 року № 223, яка втратила чинність.

Банк не може нести відповідальність за проведення операцій по картці позивачем або іншими сторонніми особами, в тому числі за зняття грошових коштів 15 березня 2023 року в розмірі 24000 грн з платіжної картки позивача, оскільки така відповідальність покладена на останнього.

Судом першої інстанції не встановлено, у чому полягає вина чи неправомірні дії Банку; не враховано та не взято до уваги постанова Верховного суду від 10 липня 2019 року у справі № 522/22780/15-ц, в якій зазначено, оскільки операція щодо переказу коштів була здійснена із використанням паролю та логіну та реквізитів платіжної картки, які відомі тільки власнику картки, банк не повинен нести відповідальність за дану операцію.

Скаржник, посилаючись на постанову Верховного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16, зазначає, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів обґрунтування власних позовних вимог.

Крім того, згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань наданого позивачем вбачається наявність кримінального провадження за заявою ОСОБА_1 , яка є потерпілою у відповідному кримінальному провадженні, яке не є закінченим, а отже не встановлений та не доведений факт про відсутність в діях позивача ознак того, що саме вона своїми діями чи бездіяльністю здійснила розголошення власних персональних даних; внесення відомостей до ЄРДР не є підтвердження факту вчинення злочинку.

Суд першої інстанції дійшов не обґрунтованого висновку і щодо відсутності в Банку права на списання коштів у рахунок платежів за кредитним договором; відповідні дії Банку вчинено у відповідності до положень наявних договірних зобов`язань між Банком та ОСОБА_1 згідно п. 3 Порядок погашення заборгованості кредитом» заяви про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» 010/6024/82/820106 від 13 лютого 2020 року та передбачено обов`язок позичальника щодо сплати належних кредитору платежів.

Скаржник просить долучити до матеріалів справи копію витягу із службової перевірки інциденту по клієнту ОСОБА_1 , в якості належного доказу, оскільки витяг має важливе визначальне та виняткове доказове значення для законного та справедливого вирішення справи.

Питання та доручення до матеріалів справи відповідного доказу жодним чином не порушує права позивача (постанови Верховного суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 607/2905/18, від 11 вересня 2020 у справі № 608/687/19).

Від позивачки надійшов відзив на апеляційну скаргу Банка, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду - залишити в силі. Щодо витягу із службової перевірки інциденту від 14 квітня 2023 року, долученого Банком до апеляційної скарги, позивачка вважає, що даний доказ не підлягає розгляду судом апеляційної інстанції, оскільки відповідачем даний доказ в суді першої інстанції не було подано та не вказує на поважні причини за яких відповідач не мав можливості подати даний доказ до суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» підтримав доводи своєї апеляційної скарги, позивачка апеляційну скаргу не визнала.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта вказаної норми).

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ «Райффайзен Банк».

15 березня 2023 року, з платіжної картки № НОМЕР_2 , якою користувався позивач ОСОБА_1 , були списані грошові кошти у сумі 24000,00 грн.

Вказане також підтверджується довідкою про рух коштів на рахунку (а.с. 10).

26 березня 2023 року Відповідач зробив автоматичний переказ коштів у сумі 1198,24 грн з картки позивача "Для виплат" № НОМЕР_1 на кредитку картку «100 днів» № НОМЕР_2 в рахунок погашення кредиту.

28 березня 2023 року на свою ел.адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач отримала лист № 81-23/2/11194 від Відповідача, з якого вбачається, що Відповідач відмовляє в поверненні коштів на її кредитну картку та перекладає відповідальність за збереження її даних, а від так і грошових коштів на її рахунку, саме на неї, не беручи до уваги, що операція щодо переказу коштів була несанкціонованою та проведеною без її підтвердження. З даного листа вбачається, що операція переказу коштів з її кредитної картки відбулася з використанням ПК та введенням коду 3D-Secure.

28 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулася на гарячу лінію Департаменту Кіберполіції за номером 0800 505 170 щодо факту шахрайських дій та викрадення коштів з її банківської картки «100 днів» № НОМЕР_2 у сумі 24 000 грн, яка відбулася 15 березня 2023 року. Дане звернення було зареєстроване за № 286035 від 28 березня 2023 року.

29 березня 2023 року на свою ел.пошту ОСОБА_1 отримала листа № П-1187/38/103-23 з Департаменту Кіберполіції Управління протидії кіберзлочинами в Одеській області в якому повідомлено про те, що матеріали її звернення № 286035 направлено для розгляду та прийняття рішення про відкриття кримінального провадження передані до відділення поліції № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області.

01 квітня 2023 року слідчим слідчого відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції № 2 ГУПН в Одеській області Шах Т.А. було зареєстроване кримінальне провадження № 0000126 за ч. 3 ст. 190 КК України.

04 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Відповідача з письмовою вимогою про повернення грошових коштів на її кредитну карту «100 дні» № НОМЕР_2 у сумі 24 000 грн, які було списано з її картки 15 березня 2023 року в ході проведення несанкціонованої операції з переказу коштів. Також в даній вимозі просила Відповідача повернути їй грошові кошти у розмірі 1198,24 грн, які були автоматично переведені 26 березня 2023 року з її картки «Для виплат» № НОМЕР_1 на кредитну картку «100 днів» № НОМЕР_2 в рахунок погашення боргу.

Листом від 05 квітня 2023 року № 81-26-4/706 Відповідач повідомляє, що підрозділом АТ «Райффайзен Банк» було проведено перевірку відповідно до її повідомлень про несанкціоновану операцію з її кредитної картки та встановлено, що невстановлені особи, заволодівши даними для входу в систему «Райффайзен Онлайн» (далі-Система) здійснили вхід в її обліковий запис Системи та отримали реквізити платіжної картки. Та на сторонньому ресурсі DRAY*FAVBET.UA; Х; DNIPRO; UKR було проведено переказ коштів на суму 24000,00 грн з введенням всіх реквізитів картки та з підтвердженням одноразовим паролем, який надсилався на мобільний номер телефону, що був підключений до послуги 3D-Secure. Тобто Відповідач підтвердив, що дана операція була вчинена «невстановленою особою» заволодівши її даними. Незважаючи на цей факт, в цьому ж листі Відповідав вказує на те, що борг їй списати неможливо, а також неможливо припинити автоматичний переказ коштів з її картки «Для виплат» в рахунок погашення боргу на кредитній картці.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд виходив із того, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; доводи позивача про те, що він жодним чином не порушував умови договору про обслуговування карткового рахунку, негайно повідомив обслуговуючий банк про несанкціоноване списання грошових коштів з його рахунку, звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, звернутися з офіційною письмовою вимогою про повернення коштів в обслуговуючий банк знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим надані суду письмові докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення даного позову в частині повернення безпідставно списані з карткового рахунку грошові кошти в сумі 24000,00 грн.

Оскільки позовна вимога позивача щодо повернення безпідставно списаних з карткового рахунку грошових коштів в сумі 24000,00 грн задоволені, тому підлягають до задоволення і вимоги позивача в частині повернення ОСОБА_1 , безпідставно переведені з карткового рахунку «Для виплат» НОМЕР_9 (картка № НОМЕР_1 ) IBAN: НОМЕР_10 , відкритого в Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк», для зарахування пенсії, що відбулося в рахунок погашення кредитної картки в період з 26 березня 2023 року по 12 червня 2023 року, грошові кошти у загальному розмірі 3417,99 гривень, та вимоги щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 пені у розмірі 1344,00 гривень.

З такими висновками місцевого суду погоджується і колегія суддів.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що:

«відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину ОСОБА_1 як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки ОСОБА_1 спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що:

«користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що ОСОБА_3 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано відповіді

Суд касаційної інстанції враховує, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції.

Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що:

«встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що:

«встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що:

«сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, урахувавши застосовані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, правильно виходив з того, ПАТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 27 липня 2015 року та 30 липня 2015 року щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 9 792,00 грн.

Доводи заявника про те, що суди попередніх інстанцій не урахували порушення відповідачем Умов та правила надання банківських послуг, що призвело до несанкціонованого коштів з його карткового рахунку, оскільки він своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі 766/19614/18 (провадження № 61-19350св19) вказано, що:

«суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що ОСОБА_1 ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення.

Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що ОСОБА_1 своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій ОСОБА_1 по кредитній картці № НОМЕР_11 на розмір заборгованості 31 712 грн, яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у зокрема постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19). Колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність транзакцій, які були здійснені в період із 02 год 32 хв по 04 год 14 хв 16 квітня 2018 року з використанням платіжної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_11 , у зв`язку із чим залишок коштів по цій картці підлягає відновленню.

Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1, не є підставою для відмови у задоволенні позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), на яку є посилання у касаційній скарзі, зроблено висновок, що:

«у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18 лютого 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

У справі, що переглядається:

при зверненні із позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що 15 березня 2023 року з платіжної картки № НОМЕР_12 невідомі особи своїми шахрайськими діями списали грошові кошти у сумі 24 000 грн, заволодівши ними безперешкодно з картки позивачки «Для виплат» № НОМЕР_1 на кредитну картку «100 днів» № НОМЕР_2 в рахунок погашення кредиту.

Позивач вказувала, що жодних смс-повідомлень про проведені транзакції за картковими рахунками за прив`язаним до мобільного додатку АТ «Райффайзен Банк» номером телефону, а саме НОМЕР_13 , позивач не отримувала. Позивач не розголошувала третім особам інформацію про номери карткових рахунків, пін-коди та іншу конфіденційну інформацію. Картки не губилися, доступу до них треті особи не мали. Банком не було доведено, що вона своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції;

при задоволенні позову судом першої інстанції вірно було взято до уваги, що спірна операція вчинено за допомогою картки, що дозволяє безконтактне зняття готівки за допомогою засобів ідентифікації (паролі, QR-код, у тому числі сформований за допомогою системи інтернет-банкінгу, CVV/CVC-кодів, тощо), та на сторонньому ресурсі було переведено коштів на суму 24000 грн, та вірно врахував, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Апеляційний суд зазначає, що матеріали справи не містять Умов і правил надання банківських послуг, підписаних позивачкою, тому їх не можна розцінювати як частину договору банківського обслуговування; суд першої інстанції встановив, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивачка, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції; ОСОБА_1 як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_2 відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивачка повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів.

За таких обставин суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення позову.

Як правильно задовольнив і похідні від основної вимоги про зобов`язання відповідача повернути позивачці безпідставно переведені з її карткового рахунку для виплат для зарахування пенсії, що відбулося в рахунок погашення кредитної картки в період з 26 березня 2023 року по 12 червня 2023 року грошові кошти у загальному розмірі 3417,99 грн.

Що стосується наданих заявником до апеляційної скарги нових доказів - копію витягу із службової перевірки інциденту по клієнту ОСОБА_1 , то вказаний доказ не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав суду докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Аналіз наведеної норми свідчить, що учасник справи, який подає нові докази до суду апеляційної інстанції, має належним чином обґрунтувати наявність причин, що об`єктивно не залежали від нього, що унеможливили подання цього доказу до суду першої інстанції. Приймаючи новий доказ у суді апеляційної інстанції, цей суд має обґрунтувати своє рішення, встановити, що такі докази не могла сторона подати до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 369/7772/15-ц (провадження № 61-12848св21) Верховний Суд зазначив, що "тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею.

У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні".

Приймаючи нові докази, суд апеляційної інстанції має встановити існування об`єктивних перешкод, що позбавили банк можливості надати такі докази до суду першої інстанції. Апеляційний суд враховує, що у суді першої інстанції відповідач заперечував проти позову у тому числі з тих підстав, що позивач не довів розголошення певних відомостей щодо можливості доступу до свого карткового рахунку. Саме до суду першої інстанції банк повинен був надати докази на підтвердження своїх заперечень проти позову, зокрема, щодо службової перевірки за даним фактом, що мало місце ще у квітні 2023 року, у той час, коли оскаржуване рішення ухвалене 08 вересня 2023 року, а з першою заявою до суду першої інстанції Банк звернувся ще 13 червня 2023 року (а.с. 33).

За таких обставин, під час апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції має врахувати наведені правові висновки Верховного Суду щодо прийняття нових доказів та належно обґрунтувати своє рішення щодо прийняття чи відхилення таких доказів.

Натомість, вказане клопотання Банку подано без відповідного клопотання про поновлення пропущеного строку для подання доказів, яким є подання стороною першої заяви по суті справи, і спрямоване ні підсилення власної позиції, доказів об`єктивних перешкод для надання висновків службового розслідування, які мали місце у квітні 2023 року, лише у жовтні 2023 року разом із апеляційною скаргою, не ґрунтується на вимогах процесуального закону та не відповідає добросовісності виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не приймає надані відповідачем невчасно з власної вини вищевказані докази.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» в особі свого представника Пасечник Юлії Анатоліївни залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 16 лютого 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко