Справа № 570/2341/21
Номер провадження 2/570/16/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.,

представника позивачки адвоката Шевчука В.С.

представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Малишевої А.А.

представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Павлюка М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 - законного представника малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , яка є законним представником ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , яка є законним представником ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У червні 2021 р. позивачка ОСОБА_3 законний представник малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася в Рівненський районний суд Рівненської області із позовом до відповідачів законного представника ОСОБА_6 - ОСОБА_5 та законного представника ОСОБА_7 - ОСОБА_2 та просить відшкодувати для ОСОБА_4 моральну шкоду, завдану внаслідок протиправних дій відповідачів шляхом солідарного стягнення із відповідачів на користь ОСОБА_3 як законного представника ОСОБА_4 , моральної шкоди в розмірі 70 000 грн.

В обґрунтування позову вказує, що з 11.01.2021 р. по 17.01.2021 р. КДЮСШ «Юний динамівець» здійснювало організаційну поїздку учнів - спортсменів до спортивної бази ФСТ «Колос», що знаходиться у смт. Ворохта Івано-Франківської області на спортивні збори, що проводилися у зв`язку з проведення чемпіонату з тейхвондо. На час проведення спортивних зборів, учні - спортсмени проживали у відповідних кімнатах на спортивній базі ФСТ «Колос». Разом з ОСОБА_8 проживали ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Увечері 13.01.2021 р., перебуваючи у спільній кімнаті на спортивній базі ФСТ «Колос», ОСОБА_13 , вийшовши з душу, зазнав фізичного насильства від ОСОБА_7 , а саме його схопили за руки за спиною. ОСОБА_7 , заламуючи руки у такому положенні унеможливив ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії, оскільки силоміць обмежив рухи ОСОБА_4 , причиняючи фізичний біль у разі спроб вибратись з «захвату». В подальшому, ОСОБА_6 , користуючись безпорадним станом ОСОБА_4 , здійснив насильницькі дії відносно останнього, а саме: «взяв його руками за голову, опустив до пояса і хотів засунути йому в рот свій статевий орган і сказав «Зараз засуну». Вказані знущання припинилися, коли ОСОБА_4 зміг вирватися з захвату. В подальшому відносно ОСОБА_4 учасниками конфлікту продовжувалося залякування та погрози, щоб він нікому не розповідав про даний випадок.

У подальшому, дізнавшись про аморальні дії відносно ОСОБА_4 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , законним представником - матір`ю ОСОБА_3 було подано заяву до поліції по притягненню останніх до відповідальності. Попри те, що вищеописані дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 містять явні ознаки злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості, останніх неможливо притягнути до будь-якої відповідальності через малолітній вік та не відповідність суб`єкту злочину.

Наразі позивачем здійснюються усі можливі дії щодо можливого притягнення батьків вищезгаданих осіб до адміністративної відповідальності за незалежне виховання дітей відповідно до ч.1 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до матеріалів справи №570/633/21 Рівненського районного суду та ухваленої постанови від 06.04.2021 р., ОСОБА_5 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП. Зокрема у даній справі були досліджені докази та пояснення інших сторін щодо конфліктної ситуації, що сталася 13.01.2021 р. на спортивній базі ФСТ «Колос». Також судом у справі №570/633/21 було встановлено, що протиправні дії ОСОБА_14 безпосередньо є пов`язаними з неналежним вихованням дитини, зокрема щодо її розвитку, як особистості та поваги до прав та свобод людини і громадянина.

В той же час позивачка зазначає, що позивачем було подано відповідну скаргу щодо дій малолітнього ОСОБА_7 щодо бездіяльності поліції відносно притягнення його законних представників до відповідальності.

Такі дії відповідачів є нічим іншим як нехтуванням усіх моральних та етичних принципів, поваги до людини та її прав із застосуванням фізичного насильства з використанням безпорадного стану позивача задля здійснення наруги, що у свою чергу призвело до спричинення фізичного болю та в більшій мірі тяжких моральних переживань та страждань, які у подальшому відобразилися на емоційному стані потерпілого.

У малолітнього ОСОБА_4 прослідковується явні душевні страждання пов`язані з подією, що відбулася 13.01.2021 р. Наразі за психотерапевтичним супроводом сім`ї та в результаті діагностичних зустрічей з малолітнім ОСОБА_4 , було підтверджено вразливий емоційний стан потерпілого. Лікарем психотерапевтом було встановлено, що за ОСОБА_4 прослідковуються розлади адаптації емоцій та поведінки. Психологічну травму проживає через замикання в собі та регрес. Дитина схильна до аутоагресії та психосоматичного проживання стресового стану. Спостерігається зниження мотивації до навчання на фоні погіршення пам`яті та мислених процесів, складність зосередження та переключення уваги. Висока тривожність проявляється в роботі при поверненні до травматичних спогадів, замикання в собі і пригнічення.

У малолітнього ОСОБА_4 після вказаного інциденту значно погіршився стан здоров`я, з`явилися негативні переживання та спогади, насторога, тривога, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, почуття образи, обурення, приниження гідності, страх можливого повторення подій. Таке ставлення призвело до виникнення у ОСОБА_4 відчуття приниження людської та громадської гідності, до втрати віри у можливість захисту з боку правоохоронних органів, гарантування безпеки, захищеності, що призвело до глибоких моральних та психологічних страждань, занепокоєності.

Переживання полягають і в тому, що попри нанесення ОСОБА_4 тяжких моральних страждань, винуватці вказаної події не понесли ніякої відповідальності через малолітній вік, а їхнім батькам довелося лише сплатити штраф за неналежне виховання у сумі 850 грн. На даний час ОСОБА_4 прийшлося залишити тренування у спортивній школі, оскільки попри гучні слова тренера - викладача ОСОБА_15 про відсторонення від занять винуватців конфлікту, ОСОБА_6 продовжує тренуватися у КДЮСШ «Юний динамівець», що підтверджується постановою Рівненського районного суду від 06.04.2021 р. у справі №570/633/21.

Сторона позивача несе значні витрати на отримання необхідних психотерапевтичних послуг та медичне лікування ОСОБА_4 . Зазначають, що за рекомендаціями лікарів, ОСОБА_4 необхідна довготривала психотерапія (близько 12 місяців) для відновлення емоційного шокового стану після спроби сексуального насилля. Психотерапевтичний супровід сім`ї відбувається тричі на тиждень: дві зустрічі з ОСОБА_4 та 1 з мамою. Вартість одного сеансу психотерапевта - 500 грн. Станом на момент звернення до суду з позовом, без врахування медикаментозного забезпечення, стороною позивача були понесені грошові витрати у сумі близько 15 000 грн.

На підтвердження понесення витрат на медикаменти, сторона позивача додатково додає до позовної заяви докази купівлі необхідних медичних препаратів.

Наводить положення ст.ст. 11, 16, 23, 1167, 1178 ЦК України, ч.2 п.5 ППВСУ від 31.03.1995 р. №4 та вказує, що у даному спорі наявні усі елементи складу правопорушення, а саме наявність нанесеної шкоди з боку відповідачів, їхня протиправність, підтверджений причинний зв`язок між подією, що склалася та отриманими емоційними довготривалими стражданнями, а також підтвердження вини за висновками суду у справі №570/633/21.

Умовним грошовим еквівалентом, спричиненої ОСОБА_4 моральної шкоди варто оцінити в розмірі 70 000 грн., що обраховувалася з урахуванням нанесених малолітній особі страждань, їх тривалості, довготривалій процедурі психотерапевтичного лікування та затрати часу на таке лікування/реабілітацію, обмеження звичайного роду занять (неможливість відвідування спортивного клубу, через страх повторення події), приниження честі і гідності, а також безкарність осіб, винних у правопорушення, попри його тяжкість.

Ухвалою суду від 31.08.2021 р. відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом учасників (а.с.49 т.1).

Ухвалою суду від 29.11.2021 р. здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням (а.с. 158 т.1).

Ухвалою суду від 26.05.2022 р. витребувано докази (а.с.193, 200-201 т.1).

Ухвалою суду від 22.07.2022 р. у задоволенні клопотання відповідачки ОСОБА_5 про призначення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи відмовлено.

Клопотання представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Павлюка М.Г. про призначення судової психологічної експертизи задоволено частково. Призначено по справі судову психологічну експертизу, проведення якої доручено КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення Рівненської обласної ради». (м.Рівне, вул. Дубенська, 64) (а.с.249-253 т.1).

Ухвалою суду від 19.08.2022 р. поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання у справі (а.с. 3 т.2).

Ухвалою суду від 22.08.2022 р. призначено по справі судову психологічну експертизу, проведення якої доручено Рівненській філії судово-психіатричних експертиз ДУ "Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України" (м.Рівне, вул.Дубенська, 64, каб.12, 14) (а.с. 8-12 т.2).

Ухвалою суду від 21.10.2022 р. поновлено провадження у справі; призначено підготовче судове засідання у справі (а.с. 20 т.2).

Ухвалою суду від 04.11.2022 р. відкладено розгляд цивільної справи, здійснено виклик в судове засідання експерта Рівненській філії судово-психіатричних експертиз ДУ "Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України" (м.Рівне, вул.Дубенська, 64, каб.12, 14) та осіб, які беруть участь у справі (а.с. 28 т.2).

Ухвалою суду від 09.12.2022 р. задоволено клопотання представника відповідачки ОСОБА_5 - адвоката Малишевої А.А. та призначено по справі комплексну судову психолого-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Рівненської філії судово-психіатричних експертиз ДУ "Інституту психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я" (м.Рівне, вул.Дубенська, 64, каб. 12,14) (а.с. 42-44 т.2).

Ухвалою суду від 12.09.2023 р., оскільки 04.09.2023 року до суду надійшло повідомлення експертної установи про неоплату експертизи, у зв`язку з чим матеріали справи повернуто без виконання СППЕ, поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання у справі.

Ухвалою суду від 09.11.2023 р. у задоволенні клопотання представника позивачки ОСОБА_3 - адвоката Шевчука В.С. в частині про виклик та допит в якості свідків малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - відмовлено; клопотання представника позивачки ОСОБА_3 - адвоката Шевчука В.С. в частині про виклик та допит дитячого підліткового психолога - психотерапевта ОСОБА_16 - задоволити частково; здійснено виклик в судове засідання дитячого підліткового психолога - психотерапевта ОСОБА_16 .

Ухвалою суду від 09.11.2023 р. закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 15.01.2024 р. усне клопотання представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Павлюка М.Г. про долучення доказів до матеріалів справи №570/234/21, які надійшли до суду ЕП - 183/24-Вх 10.01.2024 р., залишено без розгляду.

У судовому засіданні представник позивачки адвокат Шевчук В.С. підтримав заявлені позовні вимоги та відповідь на відзиви. Не підтримав клопотання про виклик в судове засідання психолога ОСОБА_16 .

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Павлюк М.Г. позовні вимоги не визнав, підтримав відзив, заперечення на відповідь на відзив. Не підтримав заяву про виклик та допит свідка ОСОБА_15 .

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_5 - адвокат Малишева А.А. позовні вимоги не визнала, підтримала відзив.

У відзиві №15997 від 23.09.2021 р. на позовну заяву відповідачка ОСОБА_2 , яка діє як законний представник малолітнього ОСОБА_7 (а.с. 52-56 т.1), вказує, що позовні вимоги не визнає. Звертає увагу суду, що постановою Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/633/21 від 06.04.2021 р. притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 , матір ОСОБА_6 , який надав пояснення, що дійсно перебуваючи в кімнаті на спортивній базі ФСТ «Колос», після того ОСОБА_4 вийшов з душу, ОСОБА_9 схопив руки ОСОБА_4 та тримав їх за спиною, а він в цей час взяв його руками за голову та нагнув собі до поясу, після чого відразу відпустив. Також повідомив, що раніше, перебуваючи в таборі, він бачив схожу ситуацію після чого і повторив її.

Законних представників ОСОБА_2 до відповідальності встановленої законом, відносно ситуації, яка сталася 13.01.2021 р. на спортивній базі ФСТ «Колос», не притягували, а твердження позивача про здійснення всіх можливих дій, щодо можливого притягнення батьків ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дітей не заслуговують на увагу, є нічим іншим, як маніпулюванням думкою суду. Ще на час розгляду справ №570/633/21 представник позивача стверджував, що відносно бездіяльності працівників поліції подано скаргу, але як вбачається з матеріалів доданих до позовної заяви на час подачі позову після спливу значного проміжку часу результатів розгляду скарги немає, тобто позивач умисно приховує інформацію, яка б вказувала на відсутність у діях законних представників ОСОБА_7 вини, щодо неналежного виховання останнього.

Твердження позивача, що постановою Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/633/21 від 06.04.2021 р. було встановлено, що протиправні дії ОСОБА_6 безпосередньо є пов`язаними з неналежним вихованням дитини, зокрема щодо її розвитку як особистості та поваги до прав та свобод людини і громадянина повністю спростовуються уважно перечитавши текст вказаної постанови, оскільки суд при постановленні судового рішення таких висновків не робив.

Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а тому посилання позивача на матеріали справи №570/633/21 не мають ніякого правового підґрунтя та не можуть братися судом до уваги.

Як вказав у своїх поясненнях ОСОБА_6 у справі №570/633/21, конфліктна ситуація, при якій діти бавилися 13.01.2021 р. на спортивній базі ФСТ «Колос» виникла внаслідок побаченого ОСОБА_6 на цій же базі раніше, тобто судом встановлено та не спростовано стороною позивача, що саме в результаті перебування на спортивній базі ФСТ» Колос» та під впливом побаченого на ній у ОСОБА_6 виникло бажання вчинити такі ж дії відносно ОСОБА_4 , що в подальшому призвели до даного судового спору.

Позивачем у позові не наведено фактів, які б вказували на неправомірні дії відповідача щодо ситуації, яка виникла 13.01.2021 р. на спортивній базі ФСТ «Колос». Окрім того, наведені в позові обставини свідчать про те, що малолітній ОСОБА_7 перебував на спортивних зборах, які відбувалися на спортивній базі, під наглядом тренера, а тому законні представники ОСОБА_7 не можуть нести будь-якої відповідальності за дії свого сина, не маючи об`єктивної можливості здійснювати нагляд і контроль за ним.

Позивачем не наведено які особисті немайнові права ОСОБА_4 порушені діями ОСОБА_7 і на які матеріальні блага вони посягають.

У листі дитячого і підліткового психолога психотерапевта ОСОБА_16 не зазначено, внаслідок якої психологічної травми в ОСОБА_4 проявилися зазначені розлади, які спогади приводять останнього до високої тривожності в роботі та замикання в собі і пригнічення. Даний лист є неналежним доказом у справі, так як він не містить жодної інформації щодо предмету доказування та є не більше ніж інформацією про проходження ОСОБА_4 курсу психотерапії. У зв`язку з цим наводить правовий висновок, викладений у постанові ВС від 27.08.2020 р. у справі №752/23814/17-ц.

Позивачем не надано достатніх та належних доказів порушення ОСОБА_7 особистих немайнових прав позивача, внаслідок події, яка сталася 13.01.2021 р. на спортивній базі ФСТ «Колос». Наводить пункти 4 та 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 р. та ч.3 ст.23 ЦК України та вказує, що позивач всупереч вимогам чинного законодавства України не зазначив в чому саме полягає завдана йому моральна шкода, якими саме неправомірними діями ОСОБА_7 позивачу було заподіяно моральну шкоду і з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди.

Наводить положення ст.541 ЦК України та вказує, що позивачем не обґрунтовано та не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження виникнення у даному випадку підстав для солідарного стягнення з відповідачів моральної шкоди, оскільки не доведено належними засобами доказування чи є ситуація, що досліджується у справі, психотравмуючою для ОСОБА_4 внаслідок заломлювання рук ззаду зі сторони ОСОБА_7 .? Якщо ситуація є психотравмуючою, то чи завдано особі ОСОБА_4 страждань (моральної шкоди) внаслідок саме такої дії зі сторони ОСОБА_7 .? не доведена вина ОСОБА_2 у даному випадку; не встановлено причинний зв`язок між спричиненням шкоди за яких саме дій конкретно зі сторони ОСОБА_7 і фізичними, душевними чи іншими стражданнями, що наступили у малолітнього ОСОБА_4 ; розмір компенсації моральної шкоди в сумі 70 000 грн.

У відзиві вх. 17666 від 18.10.2021 р. відповідач ОСОБА_5 (а.с. 113-116 т.1) просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що відповідно до матеріалів адміністративної справи №570/633/21, з 11.01.2021 р. по 21.01.2021 р. її син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на навчально-тренувальних зборах у смт. Ворохта Івано-Франківської області на базі ФСТ «Колос». У складі команди були ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 . На базі ФСТ «Колос» діти перебували у супроводі уповноваженої особи КДСШ «Юний динамівець» ОСОБА_15.

Її син разом з ОСОБА_9 вирішили пожартувати над ОСОБА_13 , ОСОБА_9 тримав ОСОБА_13 , а її син нагнув його голову до рівня пояса, після чого відпустили ОСОБА_13 , ніяких дій сексуального характеру над ОСОБА_13 вони не вчиняли і не мали такого наміру.

Це підтверджується і свідченнями ОСОБА_15 , який в судовому засіданні пояснив, що йому про вказану ситуацію відомо лише зі слів дітей. Ніяких змін у поведінці дітей на змаганнях не було, ніхто не скаржився.

Наводить положення ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та постанову ВП ВС від 15.12.2020 р. у справі №752/17832/14-ц.

Незрозуміло з яких підстав та обрахунків позивачем заявлена сума моральної шкоди в розмірі 70 000 грн. Незрозумілими є аргументи стосовно погіршення психічного стану сина позивачки ОСОБА_4 , який позивач пов`язує з подіями перебування на базі ФСТ «Колос», адже як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_13 перебуває під наглядом психіатра ще з 2017 року, тобто вже досить тривалий час. Причинно-наслідкового зв`язку про те, що позивач пише про погіршення психічного стану свого сина ОСОБА_4 з подією на базі ФСТ «Колос», коли її син з ОСОБА_7 пожартували над ним, не вбачає.

Вважає, що позивачем робляться спроби по витребуванню коштів шляхом введення в оману суду та залякування відповідача.

Позивачкою не доведено жодними доказами факт заподіяння її дитині моральної шкоди та її розміру, тобто відсутні підстави для виникнення обґрунтованого припущення щодо її наявності. Позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження завданої шкоди у визначеному нею розмірі, що відповідно до приписів ч.3 ст.23, ч.1 ст. 81 ЦПК України є її обов`язком. При цьому позивач не розмежовує розмір шкоди відносно кожного із відповідачів. Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодовувати в повному обсязі, оскільки немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який розмір може мати суто умовний вираз. Тому підстав для відшкодування, заявленої позивачем, моральної шкоди не вбачає.

У відповіді на відзив ОСОБА_5 вх. 18195 від 25.10.2021 р. та відповіді на відзив ОСОБА_2 вх. 18196 від 25.10.2021 р. представник позивачки адвокат Шевчук В.С. (а.с. 120 - 122 т.1, а.с.125-127 т.1) вказує, що малолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з прямим умислом, нехтуючи усіма етичними, моральними та матеріальними правилами суспільства, вчинили особливо тяжкий злочин, який фактично поніс непоправні наслідки на психічний стан потерпілого ОСОБА_4 , однак через свій малолітній вік такі особи не понесли жодної відповідальності. Крім того, після даного інциденту ні батьками ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , ні винуватцями вчиненого правопорушення не було здійснено жодних спроб сприйняти дану ситуацію, визнати власну вину та щиро вибачитися. В той же час не було і спроб запропонувати позивачу будь-яку моральну та матеріальну допомогу для сприятливого подолання ОСОБА_4 даного інциденту без подальших негативних наслідків. Відповідачам достеменно відомо, що малолітній ОСОБА_4 наразі проходить тривалі та дорого вартісні курси реабілітації у дитячого психолога - психотерапевта, що підтверджується доказами, наданими до матеріалів справи разом з позовом. Відповідачі, перекручуючи ситуацію на свою сторону, намагаються уникнути будь-якої відповідальності за фактичні і доведені ознаки насильницьких дій відносно малолітнього ОСОБА_4 .

Дії відповідачів є нехтуванням усіх моральних та етичних принципів, поваги до людини та її прав із застосуванням фізичного насильства з використанням безпорадного стану позивача задля здійснення наруги, що у свою чергу призвело до спричинення фізичного болю та в більшій мірі тяжких моральних переживань та страждань, які в подальшому відобразилися на емоційному стані потерпілого.

У даному спорі наявні усі елементи складу правопорушення, а саме наявність нанесеної шкоди з боку відповідачів, їхня протиправність, підтверджений причинний зв`язок між подією, що склалася та отриманими емоційними довготривалими стражданнями, а також підтвердження вини ОСОБА_5 за висновками суду у справі №570/633/21.

У малолітнього ОСОБА_4 прослідковуються явні душевні страждання пов`язані з подією, що відбулася 13.01.2021 р. Наразі за психотерапевтичним супроводом сім`ї та в результаті діагностичних зустрічей з малолітнім ОСОБА_4 було підтверджено вразливий емоційний стан потерпілого. Лікарем - психотерапевтом було встановлено, що за ОСОБА_4 прослідковуються розлади адаптації емоцій та поведінки. Психологічну травму проживає через замикання в собі та регрес. Дитина схильна до аутоагресії та психосоматичного проживання стресового стану. Спостерігається зниження мотивації до навчання на фоні погіршення пам`яті та мислених процесів, складність зосередження та переключення уваги. Висока тривожність проявляється в роботі при повертанні до травматичних спогадів, замикання в собі і пригнічення.

ОСОБА_4 відвідував відповідних лікарів після розлучення батьків, однак такі дії щодо відвідування спеціалістів були вчинені матір`ю у зв`язку з розлученням батьків. Такі дії були вчинені лише з метою профілактичного огляду задля належного догляду за дитиною із турботою про його моральний стан.

Позивач не заперечує у приєднанні до матеріалів справи та визнання диску із записами телефонних розмов належним доказом у справі. В той же час варто зазначити, що цими записами підтверджуються умисні дії протиправні дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо неповнолітнього ОСОБА_4 . Такі докази слугують підтвердженням того, що працівниками поліції було навмисно знищено заяву ОСОБА_3 щодо притягнення до відповідальності іншого відповідача - ОСОБА_2 . Тобто фактично підтверджено корупційні дії та користування службовим становищем задля уникнення від відповідальності одним із відповідачів у справі.

Кінцевою метою будь-якого звернення до суду є відновлення порушеного права та відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями. Саме відновлення справедливості та принаймні мінімальної компенсації за втрати, яких зазнала у даному випадку сторона позивача, можна вважати основною метою судового процесу та права як соціального регулятора в цілому. Умовним грошовим еквівалентом, спричиненої ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 70 000 грн. є повністю підтверджена наявними у справі доказами та обрахована з урахуванням нанесених малолітній особі страждань, їх тривалості, довготривалій процедурі психотерапевтичного лікування та затрати значного часу на таке лікування/реабілітацію, обмеження звичайного роду занять (неможливість відвідування спортивного клубу, через страх повторення події), приниження честі і гідності, а також безкарність осіб, винних у правопорушенні, попри його тяжкість.

З огляду на положення ст.1178 ЦК України обов`язок доведення несумлінного здійснення або ухилення законними представниками від здійснення виховання малолітнього та нагляду за ним покладається саме на відповідачів. Тренер КДЮСШ «Юний Динамівець» не відповідає за виховання та формування у дітей почуття справедливості та поваги до загальноприйнятних правил, він лише здійснює тимчасовий нагляд за молодими спортсменами, беручи відповідальність та контроль за проведенням змагань, доїзд до місця проведення змагань та забезпечення необхідних потреб на час змагань.

У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Павлюк М.Г. (а.с.142-144 т.1) наводить положення ч.6 ст.82 ЦПК України та вказує, що з матеріалів справи №570/633/21 суд не робив жодних висновків щодо вчинення ОСОБА_7 будь-яких насильницьких дій відносно ОСОБА_4 . Звертає увагу на неприпустимість необґрунтованих звинувачень в сторону малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні останніми особливо тяжкого злочину, виходячи з положень ст.62 Конституції України.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу у судовому засіданні, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оглянувши матеріали адміністративної справи 570/633/21, медичну карту амбулаторного хворого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 є матір`ю малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а.с.10 т.1).

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області у справі № 570/633/21 (номер провадження 3/570/803/2021) від 06.04.2021 р. встановлено, що ОСОБА_5 не приділила належної уваги вихованню малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виразилося в тому, що 13.01.2021 р. на спортивній базі ФСТ «Колос» в смт. Ворохта Івано-Франківської області, останній знущався з малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим порушила норми ст.12 ЗУ "Про охорону дитинства". Вказаними діями ОСОБА_5 вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП. ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень. Вказана постанова суду набрала законної сили 19.04.2021 р. (а.с.19-20 т.1).

Із позовної заяви вбачається, що позивачка ОСОБА_3 , покликаючись на норми ст. ст. 16, 23, 1167, 1178 ЦК України обґрунтовує свої позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачок ОСОБА_5 та ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 70 000 грн.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 1199 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо.

Таким чином, законодавством встановлено окремий порядок відшкодування шкоди, завданої ушкодження здоров`я малолітньої особи.

При цьому, відшкодуванню підлягає шкода завдана, як фізичному, так психічному здоров`ю особи.

Специфіка відшкодування завданої здоров`ю шкоди полягає в тому, що об`єктом відшкодування є не сама зазначена шкода, а майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: витрати на придбання ліків, протезування, сторонній догляд тощо. Цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є малолітнім, а тому застосуванню підлягають саме норми ст. 1199 ЦК України.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також є малолітнім (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 а.с.106 т.1), оскільки не досягнув чотирнадцятирічного віку.

Відповідно ч. 1 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

За наведеного, оскільки внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 відносно малолітнього ОСОБА_4 , останній змушений був звертатися за медичною допомогою.

Крім того, із постанови Рівненського районного суду Рівненської області від 06.04.2021 р. у справі 570/633/21 вбачається, що ОСОБА_10 попросив вибачення за свої дії перед ОСОБА_24 .

Разом з тим, суд бере до уваги дані, які містяться в медичній карті амбулаторного хворого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме звернення ОСОБА_4 до лікаря КП "Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення", зокрема 24.02.2021 р. щодо події 13.01.2021 р. та призначення занять з психологом (а.с.22-23, 79 т.1); звернення за консультацією до психолога ОСОБА_16 (а.с.24-33 т.1); консультаційні висновки спеціаліста КП РОЦПЗН РОР від 25.02.2021 р. та від 13.05.2021 р., 26.04.2022 р. рецепт та чеки про купівлю ліків (а.с.34, 35-38, 178 т.1).

Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною першою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Аналогічні роз`яснення викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", із змінами та доповненнями.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають до частково задоволення, та виходить із того, що в результаті дій малолітнього сина відповідачки ОСОБА_5 малолітньому ОСОБА_4 було завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, порушенні звичайного ритму життя, які негативно позначились на його загальному психологічному стані.

Суд враховує положення п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ч. 3 ст. 23 ЦК України та виходить із засад розумності, виваженості, добросовісності та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення.

Ураховуючи малолітній вік ОСОБА_4 , характер, тривалість та обсяг моральних страждань, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_6 щодо нього, істотність вимушених змін у його життєвих зв`язках, фактичні обставини справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 15 000 грн.

Доведеність позивачем наявності моральної шкоди та її розміру не може ставитися у залежність від не проведення у справі комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, оскільки обов`язкове призначення такої експертизи для підтвердження розміру моральної шкоди законом не передбачено.

Що стосується позовних вимог щодо відповідачки ОСОБА_2 , то суд вважає, що у цій частині слід відмовити у їх задоволенні, виходячи з ч. 1 ст. 1178 ЦК України, ч.1 ст. 1167 ЦК України, ст. 23 ЦК України оскільки стороною позивача не доведено належними, допустимими доказами протиправної поведінки та вини у діях сторони відповідачки ОСОБА_2 щодо малолітнього ОСОБА_4 .

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.10.2023 р. у справі № 466/7707/19 (провадження № 61-4202св23) вказано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Розуміння допустимості доказів досягається крізь призму прав, що охороняються законом: допустимим є доказ, отриманий без порушення закону. Недопустимими, відповідно, є докази, отримані з порушенням закону. Недопустимими також є докази, одержані з неправдивих показань свідка, завідомо неправдивого висновку експерта, фальшивих документів або речових доказів, тобто з порушенням процесуального порядку формування засобів доказування. Допустимість доказів характеризується органічним зв`язком процесуальної форми засобів доказування та законності отримання інформації про той чи інший факт, який має значення для справи. Тому одержання доказів з дотриманням порядку, встановленого законом, слід розуміти як відсутність при одержанні доказів порушення норм матеріального права та норм процесуального права, як одночасне дотримання передбачених законом особистих немайнових і майнових прав та процесуальної форми.

Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише після того, як дослідить його в судовому засіданні. Недопустимість доказу не є очевидною. Сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу. Якщо суд дійде висновку, що доказ є недопустимим, він не бере цей доказ до уваги, тобто не може обґрунтовувати ним своє рішення. Разом з тим суд повинен у мотивувальній частині рішення зазначити, чому саме він цей доказ відхиляє.

Незважаючи на заперечення сторони відповідачки ОСОБА_2 про дослідження у судовому засіданні диску із записами телефонних розмов щодо обставин справи, який долучений відповідачкою ОСОБА_5 до відзиву, судом було досліджено вказаний доказ у судовому засіданні, після чого представники сторін висловили суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу. Оцінюючи вказаний доказ, суд не може взяти до уваги як допустимий доказ вказаний диск із записами телефонних розмов щодо обставин справи, який долучений відповідачкою ОСОБА_5 до відзиву (а.с.116, 117 т.1), виходячи з положень ст.100 ЦПК України, оскільки він не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного доказу. Подаючи копії вказаних телефонних розмов на диску (а.с.115 абз.4), не вказано на наявність у будь-кого їх оригіналу. Крім того, суд, виходячи також з положень ст. 31 Конституції України, не бере вказаний доказ до уваги.

Розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує за правилами ч.1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України .

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_3 - законного представника малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , яка є законним представником ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , яка є законним представником ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 - законного представника ОСОБА_4 , моральну шкоду у розмірі 15 000 (п`тнадцять тисяч) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Сторони справи:

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5

Повне судове рішення складено 26.01.2024 р.

Суддя Гнатущенко Ю.В.