справа № 940/448/23 головуючий у суді І інстанції Ткаченко О. В.
провадження № 22-ц/824/360/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Філоновою Вікторією Юріївною, на ухвалу Володарського районного суду Київської області від 31 серпня 2023 року у справі за заявою про забезпечення позову по цивільній справі позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 до відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради, про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

30 серпня 2023 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила тимчасово до вирішення судом питання про місце проживання дитини забезпечити позов шляхом встановлення зустрічей з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності батька ОСОБА_2 та будь-яких інших осіб, з 10-00 год кожного першого понеділка місяця по 10-00 год кожного другого понеділка місяця та з 10-00 год кожного третього понеділка місяця по 10-00 год кожного четвертого понеділка місяця

безперервно за своїм місцем проживання за адресою:

АДРЕСА_1 . Зобов`язати забезпечити надання дитини ОСОБА_3 для зустрічей дитини з матір`ю у встановлений судом графік побачень.

Заява обґрунтована тим, що в провадженні Володарського районного суду Київської області перебуває справа ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради про визначення місця проживання дитини.

З 18 серпня 2016 року по 14 лютого 2022 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання в них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина в Україні ніколи не була зареєстрована. Після розірвання шлюбу дитина проживала із ОСОБА_1 , вона не чинила перешкод батькові дитини з приводу побачень. Після початку повномасштабного воєнного вторгнення російської федерації заявниця вивезла дитину спочатку на захід України, а потім з 12 березня 2022 року знайшла прихисток в Німеччині. Заявниця вказує, що 13 квітня 2023 року ОСОБА_2 обманним шляхом вивіз малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з Німеччини в Україну. Заявниця 22 квітня 2023 року повернулася до України та звернулася 25 квітня 2023 року до Дарницького УП ГУНП у м. Києві з заявою про викрадення дитини. Також Рішенням Виконавчого комітету Тетіївської міської ради Київської області № 161 від 17 липня 2023 року «Про порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 » вирішено порядок участі матері у спілкуванні з дитиною. Вказане рішення ОСОБА_2 не виконується. Батько дитини перешкоджає їй спілкуватися з дитиною.

Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 31 серпня 2023 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 , через представника - адвоката Філонову Вікторію Юріївну, подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначила, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У якості доводу зауважує, що тривалий час відповідач неправомірно чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з малолітньою донькою, тому відсутність контакту матері з дитиною, систематичне грубе перешкоджання відповідача в участі позивача у її вихованні, піклуванні про неї та навіть просто у зустрічах, позбавлення дитини опіки матері, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У зв`язку з цим апелянт просила апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу суду та ухвалити по справі нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

02 листопада 2023 року на адресу Київіського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, як необґрунтовану та безпідставну.

У судовому засіданні апелянт та її представник підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив ухвалу суду залишити без змін.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту поданої заяви реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про визнання місця проживання дитини, не вбачається. Доводи заявниці в обґрунтування забезпечення позову базуються лише на її припущеннях, а забезпечення позову в спосіб який просить позивач фактично призводить до ухвалення рішення у справі, нею не доведено співмірність заходу забезпечення позову пред`явленим позовним вимогам та не надано жодних доказів на підтвердження вказаних у заяві обставин, зокрема, щодо наявності перешкод у спілкуванні та побачені із донькою.

Але погодитись із такими висновками суду першої інстанції на думку апеляційного суду не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, з 18 серпня 2016 року по 14 лютого 2022 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина проживала із ОСОБА_1 , вона не чинила перешкод батькові дитини з приводу побачень (доказів зворотнього матеріали справи не містять). Після початку повномасштабного воєнного вторгнення російської федерації заявниця вивезла дитину спочатку на захід України, а потім з 12 березня 2022 року знайшла прихисток в Німеччині. Заявниця вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 обманним шляхом вивіз малолітню доньку з Німеччини до України. Заявниця звернулася 25 квітня 2023 року до Дарницького УП ГУНП у м. Києві з заявою про викрадення дитини. Також Рішенням Виконавчого комітету Тетіївської міської ради Київської області № 161 від 17 липня 2023 року «Про порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 » вирішено порядок участі матері у спілкуванні з дитиною. Вказане рішення ОСОБА_2 не виконується. Батько дитини перешкоджає їй спілкуватися з дитиною.

Тетіївський районний суд Київської області ухвалою від 10 травня 2023 року відкрив провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради, про визначення місця проживання дитини.

Володарський районний суд Київської області ухвалою від 18 липня 2023 року відкрив провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради про визначення місця проживання дитини.

В ухвалі суду 18 липня 2023 року зазначено, що під час вивчення матеріалів справи було встановлено, що дана справа надійшла до суду згідно розпорядження голови Тетіївського районного суду Київської області на виконання пункту 2 частин першої, четвертої статті 31 ЦПК України. Справа надійшла разом із зустрічним позовом. Суд прийняв до свого провадження зустрічний позов, об`єднавши його в одне провадження із первісним позовом.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (пункт 3 частини першої статті 150 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 зазначила, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19 (провадження № 61-10859св20) зазначено, що у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції правильно врахував, що зустрічі матері з дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків матері із її малолітньою дитиною і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини. Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з матір`ю.

Аналогічну правову позицію Верховний Суд висловив і у постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц.

Отже, вимога про зустрічі матері з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин.

При цьому, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 490/1087/21 вказав, що судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька). Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини.

Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19, від 17 травня 2021 року у справі № 761/25101/20, від 15 вересня 2021 року у справі № 752/6099/20.

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права штучно створювати перешкоди матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні та піклуванні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і відбувається саме в інтересах дитини.

При визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її стосунків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Отже, якщо в родині постійно відбуваються сварки і з`ясування взаємин між батьками, та ще й випадки насильства, такі обставини можуть призвести до серйозних змін у психічному стані дітей.

Поряд з цим, слід звернути увагу на те, що відповідачем не надано обґрунтованих доказів, що зустрічі дитини із матір`ю можуть призвести до негативних наслідків для її стану. У справі, що перебуває на розгляді в суді доказів щодо таких випадків з боку матері не надано.

Тому, задля безпечного, спокійного та всебічного розвитку має бути забезпечено спілкування дитини з обома батьками, і зустрічі матері з нею, у даному випадку на думку апеляційного суду, будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків матері із її малолітньою донькою і ця обставина відповідатиме найкращим її інтересам.

Згідно вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав.

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув та помилково відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом встановлення графіку спілкування дитини з матір`ю.

Положеннями статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, на думку колегії суддів доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу і тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову у обраний заявником спосіб частково.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Філоновою Вікторією Юріївною - задовольнити частково.

Ухвалу Володарського районного суду Київської області від 31 серпня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви частково.

Тимчасово до набранням рішенням суду про визначення місця проживання дитини законної сили, забезпечити позов шляхом встановлення зустрічей ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності батька ОСОБА_2 та будь-яких інших осіб, з 10-00 години кожного першого понеділка місяця по 10-00 годину кожного другого понеділка місяця та з 10-00 години кожного третього понеділка місяця по 10-00 годину кожного четвертого понеділка місяця безперевно за своїм місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити надання дитини ОСОБА_3 для зустрічей дитини з матір`ю у встановлений судом графік побачень.

Відомості відповідно до вимог пункту 4 частини п`ятої статті 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомий, АДРЕСА_3

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено 01 квітня 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова