ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/2788/22 Номер провадження 22-ц/814/370/24Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р.І. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Лобова О.А., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О.,

представника позивача - адвоката Андрійчук Н.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНСАР» на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 15 лютого 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНСАР», треті особи - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Амельченко Віталій Петрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

УСТАНОВИВ:

коротко змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому прохав визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 76937, вчинений 01.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АВАНСАР» боргу в сумі 66130,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що йому випадково стало відомо, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченка Віталія Петровича перебуває ВП №68677019 про стягнення з нього на користь ТОВ «АВАНСАР» боргу в сумі 66 130,79 грн щодо виконання виконавчого напису № 76937, який вчинений 01.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем.

Вказував, що йому не відомо, що стало підставою для вчинення виконавчого напису та вважає, що вказаний виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений приватним нотаріусом з порушенням порядку вчинення виконавчих написів, без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 15 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 76937, який вчинений 01.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АВАНСАР» боргу в сумі 66 130,79 грн.

Стягнуто з ТОВ «АВАНСАР» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 992,40 грн, витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 496,20 грн та виграти на правову допомогу у розмірі 28 000,00 грн.

коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Із вказаним рішенням не погодився відповідач, ТОВ «АВАНСАР», та оскаржив його в апеляційному порядку через свого представника (директора).

В апеляційній скарзі прохали рішення місцевого суду скасувати, вказуючи на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначили, що розгляд справи проведений з порушенням процесуальних норм щодо змагальності сторін, що вони своєчасно не отримали копію позову у справі, а судове рішення ухвалено раніше, чим вони отримали позов.

Вказували, що в порушення вимог процесуального закону, зокрема ст. 178 ЦПК України, вони не отримали копію ухвали про відкриття провадження у справі та були позбавлені можливості надати відзив на позов та заперечення щодо судових витрат у справі.

Зазначали, що стягуючи витрати на правову допомогу місцевим судом не було враховано, що позивач не надав їм копію договору про надання правової допомоги, квитанцію про оплату витрат на правничу допомогу, акт здачі-прийому наданих послуг, що позбавило їх права спростувати вказані витрати позивача, що є порушенням вимог ст. ст. 82, 83, 120, 137, 141, 177 ЦПК України, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», правових висновків Верховного Суду у справах: № 910/14598/20, № 922/2604/20, № 823/2638/18 тощо.

Зазначали на неспівмірність витрат позивача на правову допомогу, критерій реальності адвокатських витрат та складність справи.

08 травня та 09 травня 2023 з розрахункового рахунку ТОВ «АВАНСАР» були списані в примусовому порядку грошові кошти у сумі 33 006,46 грн, присуджені до стягнення оскаржуваним рішенням суду у даній справі.

Вказували, що місцевий суд безпідставно визнав виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Всупереч вимог процесуального права, суд не встановив, чи був посвідчений нотаріально кредитний договір № 200072477 від 10.05.2016, укладений між ПАТ «Банк «Михайлівський» та ОСОБА_1 , тоді як позивач не надав до суду і копії вказаного кредитного договору.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини; доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що 01.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис № 76937 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АВАНСАР» боргу в сумі 66 130,79 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченка Віталія Петровича відкрито виконавче провадження № 68677019 щодо виконання виконавчого напису № 76937, який вчинений 01.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «АВАНСАР» боргу в сумі 66 130,79 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, місцевий суд дійшов висновку, що відповідачем розрахунку заборгованості суду не надано. Тобто, нарахована сума заборгованості не може вважатися безспірною, оскільки не наданого детального розрахунку, який би підтверджував відповідність нарахованої суми умовам договору. З наданих суду документів неможливо встановити чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису позивач мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення-вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису.

Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу, понесені у зв`язку із розглядом цієї справи, місцевий суд зазначив, що до матеріалів справи долучено: копію договору про надання правової допомоги від 18.02.2022, копію квитанції № 0.0..1 від 18.02.2022, ордер про надання правової допомоги, копію попереднього опису наданих послуг професійної правової допомоги за договором від 21.02.2022, відповідно до яких вартість наданих послуг складає 28 000,00 грн.

За результатом розподілу судових витрат, враховуючи, що позов задоволено, суд стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40 грн за подання позовної заяви, 496,20 грн судового збору за подання заяви про забезпечення позову та 28 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік).

Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21) встановлено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який НЕ є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (див пункти 80, 82, 83 постанови). Також, Верховний Суд зазначив, що постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Безпосередній правовий ефект створює і судове рішення про визнання незаконним та нечинним нормативно-правового акта: такий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили судовим рішенням. Указане судове рішення не потребує його виконання. (пункти 87, 89 постанови). Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». (див. п. 93 постанови)

Щодо доказування у справі

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ст. 12 ЦПК України «Змагальність сторін»).

Частиною 1 статті 81 ЦПК України також регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).

У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. (ч. 10 ст. 84 ЦПК України)

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Щодо наявності процесуальних порушень суду першої інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 17.10.2022 було відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено засідання на 28.11.2022 на 17 год 00 хв та надано строк, зокрема відповідачу, для надання відзиву 15 днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі. (а.с. 36)

У відповідності із супровідним листом суду копію ухвали про відкриття провадження у справи разом із позовною заявою з додатками надіслано на адресу відповідача ТОВ «АВАНСАР» за вих № 47629 від 24.10.2022. (а.с. 39)

Матеріали справи не містять доказів вручення ТОВ «АВАНСАР» вказаного поштового відправлення, а також належних доказів повідомлення відповідача про судове засідання як 28.11.2022, так і 15.02.2023.

Як встановлено за запит апеляційного суду, ТОВ «АВАНСАР» з 22.06.2022 є зареєстрованим користувачем підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», однак в матеріалах справи також відсутні дані про доставку копію ухвали про відкриття провадження у справі та повісток у судові засідання до електронного кабінету відповідача.

Таким чином відповідач, ТОВ «АВАНСАР», не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що позбавило права останнього на своєчасне подання відзиву на позов та прийняття участі у справі.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження.

При розгляді справи в апеляційному порядку, апеляційний суд врахує доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву.

Щодо розгляду справи по суті спору

В процесі апеляційного перегляду справи апеляційним судом було з`ясовано факт неможливості отримання від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М., що видав оскаржуваний виконавчий напис, матеріалів, на підставі яких його було видано.

Діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. зупинена з 01.07.2021, документи нотаріального діловодства та архіву у передбаченому законом прядку на зберігання до архіву не передано ним.

До апеляційної скарги ТОВ «АВАНСАР» не надано жодних доказів на підтвердження факту наявності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 10.05.2016, укладеним між ним та ПАТ «Банк Михайлівський». Таких доказів не було долучено і до відзиву на позов, що направлявся ТОВ «АВАНСАР» до місцевого суду.

Відсутні також і докази, що вказаний кредитний договір був нотаріально посвідчений та нотаріус Остапенко Є.М. мав право вчинити щодо нього виконавчий напис.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року було витребувано, серед інших, у ТОВ«АВАНСАР» належним чином завірені копії документів, що пред`являлись ним приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенку Є.М. для видачі виконавчого напису щодо боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 ).

Копію даної ухвали доставлено до електронного кабінету ТОВ «АВАНСАР» 06.12.2023 17:01:40, про що до матеріалів справи долучено довідку про доставку електронного документу.

Витребувані докази ТОВ «АВАНСАР» до апеляційного суду не надано, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05.12.2023 не виконано ТОВ «АВАНСАР» без повідомлення про причини невиконання, що свідчить про недобросовісність апелянта.

Саме відповідач, ТОВ «АВАНСАР», повинен був довести ті обставини, на які він посилався, як на підстави своїх заперечень, а саме законність видачі нотаріусом виконавчого напису та спростувати доводи позивача про його незаконність.

Доводи апеляційної скарги частині відсутності підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є необґрунтованими.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи встановлений апеляційний судом факт неналежного повідомлення місцевим судом відповідача про дату, час і місце розгляду справи, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позовних вимог та часткове відшкодування витрат позивача на правничу допомогу.

Щодо витрат позивача на правничу допомогу у справі

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач прохав стягнути з ТОВ «АВАНСАР» понесені ним витрати на правничу допомогу адвоката у справі у сумі 28 000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту понесення таких витрат позивачем було надано: копію Договору про надання правової допомоги від 18.02.2022, укладеного з адвокатом Андрійчук Н.В.; копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги № 1076385; копію попереднього опису наданих послуг професійної правової допомоги за договором від 21.02.2022, відповідно до яких вартість наданих послуг складає 28 000,00 грн; копію квитанції № 0.0..1 від 18.02.2022 про оплату на суму 28 000 грн.

Згідно з пп. 1.2 Договору про надання правової допомоги від 18.02.2022 вбачається, що юридична допомога та адвокатські послуги надаються Клієнту під час вчинення дій щодо визнання виконавчого напису № 76937 від 01.06.2021 таким, що не підлягає виконанню. У пункті 4 Договору сторони домовились, що вартість наданої правової допомоги за цим Договором складає 28 000 грн, що має бути сплачена одним платежем або частинами не пізніше 28.02.2022.

Оцінюючи зазначені докази, апеляційний суд зазначає, що дійсно позивач поніс реальні витрати на адвоката, що підтверджується зазначеними вище документами, однак попередній опис наданих адвокатом послуг не містить детальних даних про надані послуги. Так, адвокатом Андрійчук Н.В. зазначено про вивчення та аналіз документів клієнта та обставин справи; ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 68677019; складення та направлення до приватного нотаріуса Остапенка Є.М. та ТОВ «АВАНСАР» адвокатських запитів про витребування документів; складення та подання до місцевого суду даного позову. (а.с. 8)

Оцінюючи вартість сплачених послуг у сумі 28 000 грн, зазначений попередній опис, апеляційний суд зазначає, що сума витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката у справі є необґрунтовано завищеною та неспівмірною із обсягом наданих адвокатом послуг.

Так, доведеним є факт складання позовної заяви на трьох сторінках, двох адвокатських запитів та заяви про забезпечення позову. Судові засідання у справі проводилися без участі адвоката, враховуючи подану адвокатом заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. (а.с. 63)

За таких обставин, обґрунтованою та співмірною сумою витрат, понесених ним у зв`язку із розглядом справи, апеляційний суд вважає суму у розмірі 5 000 грн.

Заперечення відповідача щодо неспівмірності витрат позивача на правову допомогу у справі є обґрунтованими.

Щодо перерозподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за результатом апеляційного перегляду справи колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про задоволення позовних вимог, підстави для відшкодування витрат, понесених скаржником у зв`язку із апеляційним переглядом справи - відсутні.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову до суду у сумі 992,40 грн та 496,20 грн за подачу заяви про забезпечення позову.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 2 ст. 376, п. 3 ч. 3 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНСАР» - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 15 лютого 2023 року - скасувати.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 76937, вчинений 01.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АВАНСАР» боргу в сумі 66 130,79 грн.

Стягнути з ТОВ «АВАНСАР» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 992,40 грн, витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 496,20 грн та виграти на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2024 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді О.А. Лобов

О.О. Панченко