Справа № 152/127/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 лютого 2024 року м. Шаргород

Cправа №152/127/24

Провадження №2/152/123/24

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

розглянувши в залі суду в порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років,

встановив:

І. Стислий виклад позиціїй позивача та заперечень відповідача

1. Виклад позиції позивача.

25.01.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області з означеним позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті (1/4) заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до 11.07.2025 року.

Мотивуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20.10.2019 року до 03.10.2023 року.

Від шлюбу вона та відповідач мають дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб з відповідачем розірвано за рішенням Шаргородського районного суду.

Малолітній син проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні.

У зв`язку із здійсненням догляду за дитиною до досягнення трирічного віку вона ніде не працює, отримує щомісячну одноразову ггрошову допомогу при народженні дитини, якої не достатньо для належного утримання дитину і її.

Відповідач ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання сина та на її утримання добровільно не надає, тоді як є фізично здоровим, молодим чоловіком, має можливість працювати та сплачувати аліменти, інших осіб на утриманні немає.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на вимоги ст.ст.80, 84, 180-182 СК України.

2. Виклад заперечень відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 скористався правом на подання відзиву на позов та 21.02.2024 року його представником - адвокатом Самаром В.О., який діє на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги від 07.02.2024 року за №46 (а.с.21), надіслано на електронну адресу суду відзив на позов, підписаний кваліфікованим електронним підписом (а.с.26), із викладенням заперечень відповідача, відповідно до норм чинного ЦПК України та у строк, встановлений в ухвалі від 26.01.2024 року (а.с.18-20).

У відзиві представник відповідача - адвокат Самар В.О. просить позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років задовольнити частково, зокрема, стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача аліментів на її утримання, представник відповідача просить відмовити.

Мотивуючи заперечення, викладені у відзиві, представник відповідача зсилається на те, що дійсно у позивача та відповідача є спільна дитина - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте, ствердження позивача про те, що відповідач ОСОБА_2 не здійснює утримання свого сина взагалі, останній заперечує, так як ним завжди добровільно надається матеріальна допомога на утримання дитини.

Разом з тим, відповідач не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі, який визначений у позові позивачем.

Щодо стягнення з нього аліментів на утримання позивача ОСОБА_1 до досягнення сином трирічного віку, відповідач ОСОБА_2 заперечує, зсилаючись на те, що матеріали, додані до позову, не містять доказів того, що він може надавати матеріальну допомогу позивачу.

Крім того, у позові ОСОБА_1 стверджує, що станом на час подання заяви вона не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку, отримує одноразову допомогу при народженні дитини, яка не забезпечує їх належного утримання.

Проте, такими ствердженнями позивач намагається ввести суд в оману.

Так, представником відповідача на адвокатський запит встановлено, що позивач працює на посаді вихователя Руданського закладу дошкільної освіти з 01.09.2023 року та працює по даний час, отримує заробітну плату.

Отже, на переконання представника відповідача, позов підлягає частковому задоволенню, зокрема, лише в частині стягнення аліментів на утримання дитини.

Обгрунтовуючи відзив, представник відповідача покликається на вимоги ст.84 СК України, ст.81 ЦПК України.

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача

1. Позивач ОСОБА_1 заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, до суду не подавала.

2. Представник відповідача - адвокат Самар В.О. 21.02.2024 року на електронну адресу суду надіслав відзив на позов (а.с.18-20).

Відповідач ОСОБА_2 заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, до суду не подавав.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Відповідно до ухвали Шаргородського районного суду від 26.01.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років; відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд справи на 22.02.2024 року без повідомлення (виклику) сторін; роз`яснено сторонам, що у випадку наявності клопотання про виклик їх у судове засідання, його слід подати до суду у встановлені строки; запропоновано відповідачеві у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву, а у випадку визнання позовних вимог - заяву про визнання позовних вимог (а.с.12-13).

2. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України).

Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі від 26.01.2024 року.

Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд означеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачає підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження, без проведення судового засідання, в силу вимог ч.13 ст.7 ЦПК України.

3. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, … в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання батьком обов`язку утримувати дитину, зокрема, щодо стягнення аліментів на дитину, а також щодо права дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

Вирішуючи спір суд встановив, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.10.2019 року до 03.10.2023 року, який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області у справі №152/1243/23, що підтверджується копією рішення суду, яке набрало законної сили (а.с.4-5).

Позивач та відповідач мають малолітню дитину: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір`ю - позивач, що вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Дитина сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає з матір`ю ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 , та знаходиться на утриманні останньої, що підтверджується довідкою Руданського старостинського округу Шаргородської міської ради за №32 від 08.01.2024 року (а.с.7).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що дитина ОСОБА_3 знаходиться на повному утриманні позивача ОСОБА_1 , тоді як відповідач ОСОБА_2 ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання своєї дитини та дружини в добровільному порядку (а.с.1-2).

Заперечуючи щодо вказаних обставин, викладених у позовній заяві, представник відповідача зазначає про те, що відповідач не ухиляється від надання матеріального утримання дитині та добровільно надає таке утримання.

Разом з тим, судом установлено, що відповідач та його представник до відзиву не надали доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 надає у добровільному порядку грошові кошти на утримання сина ОСОБА_3 з часу розірвання шлюбу та до теперішнього часу, зокрема, відповідних платіжних інструкцій, фіскальних чеків чи інших фінансових документів, які б свідчили про добровільне матеріальне утримання відповідачем дитини.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку.

Суд звертає увагу на те, що, відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина, тобто позивач ОСОБА_1 , з якою проживає малолітня дитина сторін, має право на звернення до суду з означеним позовом про стягнення аліментів та на вибір способу стягнення аліментів.

При цьому, позивачем обрано спосіб стягнення аліментів на утримання дитини у частці від доходу батька у розмірі чверті (1/4) заробітку (доходу), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів, що визначений державою і не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно з вимогами ч.2 ст.182 СК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Судом встановлено, що відповідач також добровільно не приймає участі в утриманні дружини, з якою проживає диина до досягнення трирічного віку.

До вказаного висновку суд прийшов, виходячи також із того, що відповідачем не надано суду доказів того, що ним добровільно надаються кошти на утримання дружини.

При цьому, як зазначив у відзиві представник відповідача адвокат Самар В.О., ОСОБА_2 заперечує можливість утримання ним дружини, з якою проживає дитина до досягнення трирічного віку, зсилаючись на те, що позивач не надала доказів того, що він спроможний надавати таку матеріальну допомогу.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідач, подаючи відзив, який є його першою заявою по суті, має право та обов`язок, відповідно до вимог ч.3 ст.83 ЦПК України, разом з поданням відзиву подати докази на підтвердження викладених у відзиві обставин та в заперечення щодо обставин, викладених у позовній заяві.

Відповідач до відзиву не надав доказів того, що він не може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини та не зазначив у відзиві, з яких причин він не спроможний її надавати.

До того ж, заперечуючи щодо стягнення з нього аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення трирічного віку, відповідач зазначає, що позивач вводить суд в оману, стверджуючи, що не працює, тоді як ОСОБА_1 з вересня 2023 року по теперішній час працює вихователем у Руданському закладі дошкільної освіти.

Так, з довідки Руданського закладу дошкільної освіти Шаргородської міської ради від 15.02.2024 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 була призначена на посаду вихователя закладу з 01.09.2023 року та працює по даний час, її заробітна плата становить: вересень 2023 року - 8542,47 грн.; жовтень 2023 року - 8542,47 грн.; листопад 2023 року - 7963,32 грн.; грудень 2023 року - 13754,82 грн.; січень 2024 року - 8395,41 грн.; лютий 2024 року - 8395,41 грн. (а.с.22).

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відтак, суд звертає увагу на те, що позивач, з якою проживає син сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в силу вимог ст.84 СК України, має право на утримання від відповідача незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища.

Вказаною нормою СК України стягнення аліментів з батька дитини на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення трирічного віку, не ставиться в залежність від того, чи працює позивач, та в залежність від її матеріального становища.

Також, вказаною нормою СК України стягнення аліментів з батька дитини на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення трирічного віку, ставиться в залежність від того, чи може чоловік надавати таку матеріальну допомогу.

З позовної заяви вбачається, що стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, відсутність у нього утриманців, дозволяє йому утримувати як свою малолітню дитину, так дружину (а.с.1-2).

Так, суд звертає увагу, що відповідачем не подано до суду доказів того, що він має хворобливий стан здоров`я, або є непрацездатним.

Крім того, відповідачем не подано до суду доказів того, що він має на утриманні інших осіб, окрім сина та дружини, з якою проживає дитина до досягнення трирічного віку.

До того ж, суд звертає увагу, що відповідач не надавав до суду доказів того, що він перебуває на обліку у відповідній філії центру зайнятості як безробітний, чи звертався у пошуках роботи.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач не перебуває на відповідному обліку в будь-якій філії центру зайнятості як безробітний, тобто не звертався у пошуках роботи.

Крім того, відповідачем не представлено суду доказів того, які взагалі доходи він отримує.

Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідач за станом здоров`я - здоровий, є особою працездатного віку, будь-яких висновків лікарських комісій з приводу заборони працювати, або про встановлення непрацездатності чи групи інвалідності відповідачем суду не надано, тому він може працювати та надавати допомогу як на утримання дитини, так і на утримання дружини, з якою проживає дитина, тобто не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачем інтереси та утримання своєї малолітньої дитини, проте від добровільного надання щомісячної матеріальної допомоги на утримання дитини ухиляється, оскільки, як вбачається з позовної заяви та досліджених у справі доказів, дитина сторін - ОСОБА_3 проживає з матір`ю та перебуває на утриманні останньої, а відтак, обсяг обов`язків, пов`язаних з утриманням дитини, покладено саме на позивача ОСОБА_1 , що ставить останню в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови у порівнянні з відповідачем щодо обов`язку утримувати дитину.

Відтак, суд встановив порушення прав позивача та малолітньої дитини сторін на належне утримання дитини та дружини з боку батька дитини, яке підлягає судовому захисту.

Визначення аліментів у частці від доходу відповідача в розмірі чверті доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, гарантуватиме отримання дитиною надійного стабільного утримання з боку батька в межах мінімальної соціальної гарантії, встановленої державою в ч.2 ст.182 СК України, а також позбавить позивача та відповідача від необхідності в майбутньому звертатися з позовом до суду про зміну розміру аліментів при підвищенні соціальних гарантій чи при зменшенні доходів платника аліментів.

Також, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості утримувати дружину, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трирічного віку.

Разом з тим, суд враховує, що позивач працює та отримує заробітну плату у розмірі, наближеному до мінімальної заробітної плати, встановленому у ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік», тому має можливість забезпечити свої базові потреби щодо власного утримання, а для забезпечення всіх її потреб для належного утримання з відповідача слід стягнути аліменти у розмірі 1500 грн.

Таким чином, порушені права позивача підлягають поновленню шляхом часткового задоволення позову.

Отже, суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі чверті (1/4) від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду, тобто з 25.01.2024 року, і до повноліття дитини.

Також, слід стягнути з відповідача на утримання позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, до досягнення трирічного віку сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виходячи із вимог ст.84 СК України, враховуючи, що відповідачем не представлено суду належних та допустимих доказів щодо відсутності доходу та неможливості сплачувати аліменти на утримання дружини.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо виконання батьком обов`язку утримувати дитину, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Конвенцією про права дитини.

Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Частиною 3 ст.51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку ( ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Згідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до нею повноліття.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про стягнення аліментів.

Частиною 1 ст.181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч.2 ст.181 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина (абз.1 ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України ).

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України).

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Частинами 1, 2 ст.75 СК України встановлено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч.ч.1, 2 ст.75 СК України).

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч.4 ст.75 СК України).

Право жінки та чоловіка на утримання припиняється з підстав, встановлених пунктами 2 і 4 статті 83, статтями 85, 87 і 89 цього Кодексу (ч. 3 ст. 91 СК України).

Утримання одному із подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі (ч.ч.1, 2 ст.77 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

VІ. Висновки суду

СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає участі у матеріальному утриманні дитини і основний обсяг обов`язків по її утриманню покладено на позивача, то це ставить сторони у нерівні умови, тому позов про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до повноліття дитини - підлягає задоволенню.

До того ж, розмір стягуваних з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліментів повинен бути визначений не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, суд виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини і отримання дитиною сторін надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Отже, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК).

Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При зверненні до суду з означеним позовом ОСОБА_1 не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати.

Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 1211,20 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 76-81, 83, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, ч.4 ст.268, ст.ст.273, 274-279 ЦПК, на підставі ст.ст. 75, 77, 79, 80, 81, 84, 141, 150, 180, 181, 182, 183, 191 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі однієї чверті (1/4 частини) його заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 25.01.2024 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 (одній тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 25.01.2024 року, і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - відмовити.

Розподіл судових витрат

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них (ч.4 ст.273 ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Порядок негайного виконання рішення

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та на її утримання у межах суми платежу за один місяць.

Повне ім`я сторін:

- позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженка с. Руданське Шаргородського району Вінницької області, жителька АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 16.06.2021 року органом 0510, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ;

- відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 .

Повне рішення складено 22.02.2024 року.

Суддя: