справа № 563/1141/23
УХВАЛА
09 лютого 2024 року Корецький районний суд
у складі: головуючого судді Сірака Д.Ю.
секретар судового засідання Литвинчук Л.Л.
з участю: представника позивача, адвоката Кірноса Є.С.
представника відповідачки, адвоката Целікова В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Корць цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою.
В судовому засіданні представник відповідачки, ОСОБА_3 заявив клопотання про
застосування заходів процесуального примусу виді штрафу щодо позивача ОСОБА_1 , який не виконав увалу суду про його обов`язкову участь у судовому засідання, повторно не з`явився в судове засідання.
Представник позивача, адвокат Кірнос Є.С. заперечив проти заявленого клопотання та вказав, що позивач не має можливості з`явитися в судове засідання, оскільки перебуває закордоном. У своїй заяві позивач просив суд розглядати справу без його. Крім того, інтереси позивача у справі буде представляти він.
Вислухавши представників сторін, дослідивши клопотання, суд приходить до таких висновків.
У разі відсутності у позивача наміру брати участь у судовому засіданні, приписами статей 223, 257 ЦПК України передбачено подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності.
З матеріалів справи видно, що позивач ОСОБА_1 неодноразово подавав заяви про розгляд справи без його участі. З 04.01.2024 його інтереси представляє адвокат Кірнос Є.С.
Згідно ч.1 ст.143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.
Статтею 144 ЦПК України визначено, що заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф. Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.
На підставі ч. 1 ст. 148 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.
Положеннями ст. 148 ЦПК України регламентовано підстави для застосування судом процесуального примусу у вигляді штрафу, а також його розміри, залежно від суті зловживання процесуальними правами учасником провадження, його тривалості та обставин конкретної справи.
Проте, доводи представника відповідачки, викладені у клопотанні, спростовані представником позивача, на які він посилався у поясненнях про неможливість виконання ухвали суду про обов`язкову участь позивача у судовому засіданні, оскільки останній перебуває закордоном. Суд вчергове наголошує, що представник відповідачки, заявляючи вказане клопотання, не зазначив в чому полягає неможливість ухвалення рішення за відсутності позивача.
Застосування судом заходів процесуального примусу є правом суду, а не обов`язком. Крім того, варто зазначити, що згідно ч.2 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).
Суд не вбачає достатніх підстав для застосування до позивача процесуального примусу у вигляді накладення штрафу.
Керуючись статтями 143, 144, 259, 260 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
В задоволені клопотання представника відповідача про застосування заходів процесуального примусу щодо позивача ОСОБА_1 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя