ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи: 766/4388/2 Головуючий у першій інстанції Прохоренко В.В.
Номер провадження: 22-ц/819/3/23 Доповідач Кутурланова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач): Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.

Орловської Н.В.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 грудня 2021 року у складі судді Прохоренко В.В. у справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Саплєва Олена Василівна, до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2021 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діяла адвокат Саплєва О.В., звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

В обгрунтування заявлених вимог зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 03.09.2002 року, від якого в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 21.05.2012 року шлюб між сторонами розірвано, а рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 08.08.2012 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 16.07.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили та перебувало на виконанні у Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. Аліменти відповідач сплачував нерегулярно, внаслідок чого станом на 01.01.2021 року розмір заборгованості по аліментам склав 128525,30 грн., що підтверджується довідкою № 790 від 11.01.2021 року, виданою Дніпровським районним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

Посилаючись на наведене, позивачка просила суд з підстав, передбачених ст. 196 СК України стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі, що обмежується 100% заборгованості у сумі 128525,30 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15 грудня 2021 року позов задоволено, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 128525,30 грн та судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність рішення суду, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до ч.1 ст.368, ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційна скарга подана на рішення суду, яке відповідно до ст.7 та ч.1 ст. 369 ЦПК України підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без проведення судового засідання.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.2 статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ч.4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Абзацом першим частини першої статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

При цьому ч.2 ст.196 СК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Згідно положень цивільного законодавства, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання і її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти, тобто стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, з наведеної слідує, що боржник зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому, положеннями ст.20 Сімейного Кодексу України визначено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин позовна давність не застосовується, окрім виключень, передбачених ч.2 ст.72, ч.2 ст.129, ч.3 ст.138, ч.3 ст.139 СК України і вимога про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів не відноситься до таких виключень, а отже нарахування неустойки здійснюється за весь період прострочення.

З ухвали про відкриття провадження у справі від 28.05.2021 року (а.с.27) вбачається, що розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, оскільки справа не є складною та є малозначною, що узгоджується з положеннями ст.7 ЦПК України, а тому доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального права та розгляд справи за відсутності належного повідомлення сторін про судове засідання є безпідставними та підлягають відхиленню.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.09.2002 року.

Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції в м. Херсоні складено актовий запис № 281 від 21.05.2003 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 21.05.2012 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 08.08.2012 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 16.07.2012 року і до досягнення дитиною повноліттяю. Рішення набрало законної сили, на його підставі видано виконавчий лист, який позивачка пред`явила до виконання до Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

Згідно довідки № 790 від 11.01.2021 року, виданої Дніпровським районним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, вірність обрахунків у якій не спростована відповідачем шляхом надання належних та достовірних доказів, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів за період з 16.07.2012 року по січень 2021 року складає 128525,30 грн, сплата аліментів носила мінливий та вкрай нерегулярний характер.

Судом перевірені надані позивачкою розрахунки по нарахуванню неустойки за весь період прострочення сплати аліментів, які грунтуються на наведеній вище правовій позиції Верховного Суду щодо нарахування неустойки та взято до уваги та обставина, що позовні вимоги обмежені 100% розміру заборгованості - 128525,30 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів з посиланням на скрутний матеріальний стан, непрацевлаштованність та потребу у постійному лікуванні захворювань, що виникли внаслідок ДТП у 2009 році колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки ці обставини виникли ще до ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини і ОСОБА_1 був не позбавлений можливості при визначенні розміру аліментів посилатися саме на ці обставини. Крім того, в разі суттєвих змін у житті, які впливали на його здатність сплачувати визначений судом розмір аліментів, ОСОБА_1 мав можливість звернутися до суду з позовом про зменшення визначеного судом розміру аліментів.

Сімейне законодавство містить презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати і обов`язок доведення відсутності вини покладається саме на боржника, таку правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду від 20.07.2020 року у справі №362/4462/16-ц.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що надані відповідачем докази (виписка з лікарні, копія трудової книжки, довідка ПФУ про отриманні доходи), свідчать про скрутний матеріальний стан апелянта і хоча й не є доказами відсутності вини ОСОБА_1 у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, однак можуть бути враховані судом при остаточному визначенні розміру неустойки за несплату аліментів та застосуванням положень ч.2 ст.196 СК України, якою передбачено право суду зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Отже, приймаючи до уваги долучені до апеляційної скарги докази щодо матеріального стану апелянта, зважаючи на принципи справедливості, законності та диспозитивності цивільного судочинства та маючи на меті дотримання як балансу інтересів кожної зі сторін, так і захисту інтересів сина сторін ОСОБА_3 на належні умови життя та розвитку, забезпечення яких є обов`язком обох батьків, з огляду на те, що санкція у виді стягнення неустойки за ухилення від сплати аліментів є покаранням боржника, який неналежним чином виконував обов`язки, однак вона не має стати для нього непомірним тягарем, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції із зменшенням розміру неустойки з 128525,30 грн. до 50000 грн.

Керуючись статтями 367-369, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 грудня 2021 року змінити, зменшивши розмір неустойки за прострочення сплати аліментів, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 128525,30 грн. до 50000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена згідно п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В.Майданік

Н.В. Орловська