Номер провадження: 22-ц/813/247/24
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення майнової шкоди та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 в якому, з урахуванням уточнень, просила стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду у розмірі 10 965, 83 грн. та моральну шкоду у розмірі 25 000 гривень.

Позов обґрунтований тим, що 19 серпня 2014 року вона звернулася до належного відповідачу ФОП ОСОБА_2 . Центру ветеринарних послуг «Айболит» у м.Одесі за допомогою для тварини кота ОСОБА_3 , в якому її направили до ветеринарного лікаря ОСОБА_4 , який без відповідних аналізів, повноцінного обстеження тварини призначив їй лікування, внаслідок якого здоров`я тварини погіршилось, що змусило кота приспати.

Позивачка вважає, що тварина померла від непрофесійних дій та халатного відношення до своїх обов`язків лікаря ОСОБА_4 , неякісного надання ветеринарних послуг та ставлення хибного діагнозу тварині, що стало підставою звернення до суду.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення майнової шкоди та відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що:

- сам по собі факт смерті кота не може свідчити про винну поведінку лікаря відповідача, за відсутності переконливих доказів на підтвердження цьому;

- висновками судово-ветеринарної експертизи та додаткової судово-ветеринарної експертизи не встановлено порушення лікування кота позивача лікарем ветеринарної клініки «Айболит» ОСОБА_4 , тобто не встановлено винну поведінку лікаря;

- позивачем не доведено, що послуги, які надавалися відповідачем були неякісні;

- норма частини 2 статті 67 Закону України «Про ветеринарну медицину», яку як вважає позивач порушено ветеринарним лікарем при призначення її коту людських препаратів, містить не заборону використання людських препаратів при лікуванні тварин, а заборону використання препаратів, не зареєстрованих в Україні;

- офіційно затверджених протоколів клінічного лікування хвороб тварин в Україні не існує, тому вибір препаратів для лікування тварини залишається за лікарем ветеринарної медицини;

- згідно доказів, які надані сторонами, в тому числі і висновків експертних досліджень неможливо встановити чи були будь-які порушення при лікуванні кота позивача в тому числі і щодо призначення при лікуванні кота людських антибіотиків;

- доводи позивача щодо без ліцензійної діяльності ФОП ОСОБА_2 та відсутності у відповідача дозвільних документів на роботу рентгенівського кабінету та його обладнання не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- ОСОБА_1 була власницею кота по кличці «Кузя»;

- у серпні 2014 року ОСОБА_1 підібрала на вулиці кошеня та принесла його додому, де в неї вже перебував кіт по кличці «Кузя», який, у подальшому, захворів від кошеня;

- 19 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до госпіталю ветеринарної медицини «Айболит» з приводу захворювання кота по кличкі «Кузя», якому, лікуючим лікарем ОСОБА_4 було поставлено діагноз «ринотрахеит», «панлейкопенія котів»;

- лікування проходило у період з 19 серпня 2014 року по 23 серпня 2014 року, під час лікування були призначені такі ліки: риботан, синулокс, катозал, но-шпа, рингер, здійснені внутрішньом`язові ін`єкції, було проведено аналіз крові;

- під час прийому 23.08.2014 року лікуючий лікар попередив власника кота по кличкі «Кузя» ОСОБА_1 про необхідність з`явитись на прийом до лікуючого лікаря;

- вказані обставини підтверджуються випискою з амбулаторного журналу госпіталю ветеринарної медицини «Айболит» (т. 1 а.с. 160-196);

- наступне відвідування госпіталю ветеринарної медицини «Айболит» ОСОБА_1 разом з котом по кличці «Кузя» відбулося 27.11.2014 року, лікуючий лікар ОСОБА_4 , поставлено діагноз «ринотрахеит», «панлейкопенія котів», також поставлено діагноз «хронічна ниркова недостатність», «токсоплазма», «коронавірус», всі ознаки «вірусного перитоніту кішок»;

- лікування проходило у період з 27 листопада 2014 року по 17 січня 2015 року, під час лікування було зроблено клінічний аналіз сечі, аналіз крові, цифрова рентгенографія, підшкірне краплинне введення лікарських препаратів, також були призначені лікарські препарати, також коту по кличці «Кузя» було зроблено декілька операцій;

- згідно з випискою з амбулаторного журналу госпіталю ветеринарної медицини «Айболит» 02.12.2014 року ОСОБА_1 було повідомлено, що стан кота по кличці «Кузя» несприятливий, однак вона звернулася з проханням про продовження лікування;

- в матеріалах справи міститься копія прохання про продовження лікування від 02.12.2014 року, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 , отримала повну інформацію від лікуючого лікаря ОСОБА_4 про стан здоров`я її тварини та дізнавшись про несприятливий прогноз перебігу захворювання, просить співробітників ФОП ОСОБА_2 продовжувати все можливе для порятунку життя її тварини та надає згоду на проведення всіх необхідних лікувальних та діагностичних заходів. Розуміє, що проведене лікування може не привести до позитивних наслідків та її тварина, незважаючи на всі зусилля лікарів, може загинути (т. 1 а.с. 127);

- останнє відвідування госпіталю ветеринарної медицини «Айболит» ОСОБА_1 разом з котом по кличкі « ОСОБА_5 » відбулося 17.01.2015 року, кіт по кличкі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не одужав;

- при цьому, 16.01.2015 року ОСОБА_1 надала письмову відмову від необхідних досліджувань, в якій зазначила, що отримала повну інформацію від лікуючого лікаря ОСОБА_4 про стан здоров`я її тварини кота « ОСОБА_3 » та необхідність проведення додаткових, спеціальних методів дослідження, вона відмовляється від запропонованих діагностичних заходів по відомим їй причинам. Розуміє, що проведене без цих спеціальних досліджень лікування може бути неадекватним та неповним та погоджується, що відповідальність за наслідки такого лікування покладена повністю тільки на неї (т. 1 а.с. 126).

Як вказує позивач у позовній заяві, після того, як вона забрала тварину з госпіталю ветеринарної медицини «Айболит», 09.01.2015 року вона звернулася до ветеринарної клініки «Аіст», а 02.02.2015 року, у зв`язку з тим, що її тварина кіт по кличкі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » був у дуже тяжкому стані, вона вирішила його приспати.

З урахуванням викладеного, вважаючи, що тварина померла від непрофесійних дій та халатного відношення до своїх обов`язків лікаря ОСОБА_4 , неякісного надання ветеринарних послуг та ставлення хибного діагнозу тварині, ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом.

Згідно з висновком експертної комісії Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнології імені С.З. Гжицького, який надійшов до суду 01.10.2019 року:

Питання №1: Визначити показники швидкості осідання еритроцитів (ШОЕ) в крові, що він позначає, та що означає збільшення цього показника. Після семиденного лікування ринотрахеїту антибіотиками в крові тварини, показник ШОЕ був на рівні 35 одиниць при нормі (0-13), що могло означати таке значення ШОЕ? Які дії повинен був зробити лікар ветеринарної медицини для приведення цього показника до норми і його подальшого контролю? Зазначити рецидиви, які можуть виникнути після перенесеного тваринами вірусного ринотрахеїту.

Відповідь на питання №1: ШОЕ показник, а не сукупність показників ШОЕ. І означає здатність еритроцитів осідати на дні посудини в цільній крові. Це неспецифічний лабораторний показник, що змінюється при якісній і кількісній перебудові білків плазми крові. Збільшується ШОЕ за всіх форм анемій, при інфекційних і інвазійних захворюваннях, при запальних і особливо гнійних процесах та неоплазіях. Після семидобового лікування ринотрахеїту антибіотиками в крові тварини, показник ШОЕ був на рівні 35 одиниць при нормі (0-13), що могло означати таке значення ШОЕ? У процесі лікування, високий показник ШОЕ відображає наявність в плазмі високодисперсних білків, які утворюються при запаленнях. ШОЕ не потребує специфічної корекції, нормалізується при усуненні причини, яка призвела до його зростання. Які дії повинен був зробити лікар ветеринарної медицини для приведення цього показника в норму і його подальшого контролю? Дія лікаря полягає у застосуванні методів етіотропної терапії. Зазначити рецидиви, які можуть виникнути після перенесеного тваринами вірусного ринотрахеїту. Рецидиви після перенесеного інфекційного ринотрахеїту можуть виявлятись у вигляді колік, кон`юнктивіту;

Питання № 2: Чи мав право лікар ставити діагноз - інфекційний перитоніт кішок на підставі трьох проведених досліджень: рентгенологічного дослідження, аналізу крові на титри антитіл до коронавірус з відповіддю «результат-позитивний» та проби Рівальта з відповіддю «результат-позитивний»?

Відповідь на питання №2: ІПК (інфекційний перитоніт котів) захворювання, яке не має специфічної діагностики. Діагноз ставиться комплексно з врахуванням симптомів, даних Rt досліджень, позитивної реакції на коронавірус та виявлення ексудату - проби Рівальта. Лікар мав право ставити діагноз ІПК. FIP (Feline infectious peritonitis), ІПК (інфекційний перитоніт котів) надзвичайно поширене вірусне захворювання в популяціях кішок і зазвичай протікає у трьох формах - ексудативній (вологій), проліферативній (сухій), а у 75% котів в прихованій (безсимптомній) формі. Встановлено, що вірус наявний в організмі 75% - 100% особин, які перебувають у місцях великого скупчення котів: розплідниках та домогосподарствах. На даний час не розроблено специфічного лікування інфекційного перитоніту і лікування зводиться до симптоматичної терапії;

Питання №3: При яких захворюваннях у тварин призначається проведення аналізу - проба Рівальта, яке визначення даного дослідження, що означає позитивна відповідь? При яких захворюваннях у тварини, крім інфекційного перитоніту кішок, проба Рівальта може дати позитивний результат. Чи є проба Рівальта специфічним методом діагностики тільки інфекційного перитоніту кішок?

Відповідь на питання №3: Проба Рівальта проводиться при патології, що супроводжується випотами (нагромадженням рідини) в грудну або черевну порожнину. Проба Рівальта - це біохімічний тест для диференціації ексудату від трансудату. Позитивна проба Рівальта вказує на вміст ексудату в грудній або черевній порожнинах, тобто розвиток запального процесу. Окрім ІПК, проба може давати позитивний результат при перитонітах, перфорації кишечнику, гепатитах. Проба Рівальта - не є специфічним методом діагностики ІПК;

Питання №4: Який рівень титрів антитіл до коронавірусу повинен бути в крові тварини, щоб діагностувати інфекційний перитоніт кішок? Чи повинна бути розглянута динаміка цього показника або достатньо одноразового аналізу?

Відповідь на питання №4: Наявність антитіл вказує на те, що кішка була інфікована коронавірусом. При вологій формі ІПК рівень антитіл виключно і високий (1: 1280 і вище). У випадках, коли антитіла не виявлені, це свідчить про те, що у кішки немає інфекційного перитоніту (звичайно, якщо інші ознаки - дозволяють підозрювати ІПК у кішки з нульовим титром антитіл, то в такій ситуації необхідно проводити інші дослідження, наприклад ПЛР-діагностику на виявлення РНК коронавірусу в зразках асцитної рідини). Титр антитіл до коронавірусу при сухій формі перитоніту зазвичай еквівалентний або перевищує 1:640. Нульовий та нижче 160 титр антитіл майже завжди дозволяє виключити сухий ІПК. Багато здорових котів з іншими захворюваннями можуть мати антитіла до коронавірусу. Виявлення тільки антитіл до коронавірусу не є діагностичним критерієм ІПК, якщо інші параметри діагностики ІПК не встановлені;

Питання №5: Які найнеобхідніші лабораторні дослідження випітної рідини повинні бути призначені лікарем для встановлення діагнозу при виїмці гнійного випоту в грудній порожнині? При яких захворюваннях у тварини може бути гнійний випіт у грудну порожнину?

Відповідь на питання №5: При аспіруванні гнійного ексудату з грудної порожнини необхідно провести бактеріологічні дослідження та посів на живильні середовища, для визначення збудника бактеріального зараження та І провести дослідження на чутливість до антибіотиків. Гнійний ексудат може накопичуватись при гнійних плевритах, при стафіло- та стрептококах;

Питання №6: Який попередній діагноз можна встановити тварині за загальним аналізом крові, цитологічному дослідженні випітної рідини і рентгенівським знімками?

Відповідь на питання №6: косія вважає питання не коректним, не конкретизованим;

Питання №7: Для чого призначається цитологічне дослідження випітної рідини і яке має значення це дослідження у діагностиці?

Відповідь на питання №7: Цитологічне дослідження випітної рідини дає

можливість виявляти клітинний склад, з метою постановки діагнозу та

диференціальної діагностики (запальний процес чи порушення водно-сольового

обміну);

Питання №8: Чи повинно цитологічне дослідження випоту містити

інформацію про наявність бактерій (у бактеріальному дослідженні випітної

рідини була знайдена бактерія Пневмокок Streptococcus pneumoniae)?

Відповідь на питання №8: Під час проведення цитологічного дослідження

мазків можна виявити присутність бактерії, окремі з яких можна визначити за

морфологічними ознаками. При цьому додатково потрібно проводити бактеріоскопічні дослідження препаратів, забарвлених за Грамом і бактеріологію - посів патологічного матеріалу на поживні середовища;

Питання № 9: На які захворювання вказують показники випітної рідини з грудної порожнини - гній, в бактеріальному посіві випітної рідини Пневмокок Streptococcus pneumoniae: характеристика збудника, методи їх виявлення, які хвороби можуть бути викликані цією бактерією.

Відповідь на питання №9: Для мікробіологічної діагностики бактерійних інфекцій можна використовувати всі мікробіологічні методи досліджень або лише частину з них. Вибір того чи іншого методу залежить від біологічних особливостей збудника, його локалізації в організмі тварини, періоду захворювання та інших чинників. Проте, у будь-якому випадку найдостовірнішим є бактеріологічний метод, за допомогою якого проводиться виділення чистої культури збудника та його ідентифікація. Лабораторне дослідження представленого матеріалу включає: мікроскопію препаратів; посів на живильні середовища для виділення чистої культури збудника та його ідентифікації; постановку біологічної проби. Одночасне виявлення антитіл до виділеного мікроорганізму, встановлене за допомогою серологічного дослідження, підтверджує бактеріологічний діагноз. Пневмонійний стрептокок - S. Pneumoniae (Diplococcus septicus) - грам позитивний, нерухомий диплокок або короткий диплострептокок, форма І окремих коків овальна, іноді ланцетоподібна (кінцеві частини клітин злегка видовжені, тому даний стрептокок раніше називали ланцетоподібним стрептококом). В організмі збудник утворює капсулу, яка при мікроскопії препаратів забарвлених за Романовським - Гімза, візуалізується у вигляді блідо-рожевого обрамлення. Пневмонійний стрептокок постійно знаходиться на слизових оболонках респіраторних шляхів, шлунково-кишковому тракті. За зниження захисних сил організму, особливо у молодих тварин, збудник може спричиняти розвиток пневмоній та ентеритів;

Питання № 10: Які існують клінічні ознаки, діагностика захворювання, види збудників, методи їх виявлення, лікування, особливі умови утримання тварини її при захворюванні органів дихання кішок, викликаними бактеріальними інфекціями, у тому числі з гнійними випотами.

Відповідь на питання №10: Виявлення гнійного ексудату в плевральній порожнині є наслідком розвитку інфекційного захворювання, ускладненого стрето або стафілококами. Стрептококи відносяться до порядку Eubacteriales, родини Streptococcus. Рід Streptococcus нараховує багато видів. Найбільше значення з них мають s. руоgenes, s. viridans, s. рneumoniae, s. faecalis, s. аgalactiae, анаеробні стрептококи. У котів гнійні випоти можуть бути наявними при інфекційній патології, опуховій хворобі. За бактерійних захворювань, пацієнтам призначається антибіотикотерапія;

Питання №11: Які захворювання можна попередньо діагностувати по знімках і рентгенологічних досліджень? Опис всіх 10 знімків.

Відповідь на питання №11: Для аналізу цифрових рентгенологічних знімків необхідні фахові знання: лікаря - рентгенолога. В університеті відсутня посада лікаря - рентгенолога, тому на це питання відповіді дати не можемо;

Питання №12: Які побічні ефекти може дати ведення сироватки Ронколейкин? Після ведення сироватки Ронколейкин тварині стало погано, її нудило. Що повинен був зробити лікар для стабілізації стану здоров`я тварини?

Відповідь на питання №12: Ронколейкин - це не сироватка, а імуностимулятор, побічні ефекти згідно інструкції, нудота не є критичним станом, причин виникнення її багато, стабілізація стану здоров`я тварин залежить від причини.

Питання №13: Чи мав право лікар використовувати антибіотики, які застосовуються в медицині (Цефотаксим, Левоміцетин, Метрогил, Юнідокс, Офлоксацим)? Які аналоги є у ветеринарній медицині при лікуванні тяжких інфекційних захворювань кішок? Тварині було призначено прийом великої кількості препаратів, антибіотиків, антибактеріальних препаратів, гормональних препаратів, знеболювальних і т.д. На скільки це було виправдано? Чи було передозування медичних препаратів (по показником-правильність дозування в залежності від ваги тварини)? Коректність застосування Бутомідора? Наслідки передозування лікарських препаратів для тварини, у т.ч. антибіотиків?

Відповідь на питання №13: Назначені антибіотики не мають аналогів у

ветеринарній медицині. Препарат Кобактан 2,5%, виробництва Інтервет

інтернешнл Б.В., Нідерланди, (АА-00667-01-11 від 18.07.2016 р.), згадуваний у

позовній заяві, що міг би бути аналогом, в інструкції щодо застосування містить

лише дози для сільськогосподарських тварин, а собаки і коти не згадуються.

(«Ветеринарні лікарські засоби», Львів, Афіша, 2017). Щодо безпечної кількості препаратів. У кожному конкретному випадку лікар ветеринарної медицини з урахуванням діагнозу, перебігу захворювання визначає схему лікування з використанням засобів етіотропної, патогенетичної та симптоматичної терапії. При цьому значення має не стільки кількість препаратів як їх сумісність та здатність зняти основні симптоми хвороби та сприяти одужанню. Ефективність антибіотикотерапії визначається бактерійним діагнозом та правильністю вибору препарату (найбільш ефективний та найменш токсичний). Визначальною є доза препарату, яка зазвичай залежить від маси тварини. Однак, при цьому лікар обов`язково враховує стан тварини, спосіб та кратність введення, присутність в схемі інших протимікробних і протипаразитарних засобів. Бутомідор є зареєстрованим в Україні анальгетиком групи синтетичних опіоїдів (АА-00530-01-09 від 28.11.2014р.) в якості засобу ветеринарної медицини. Відповідно до інструкції щодо його застосування рекомендованою дозою для підшкірного введення котам є (за маси для тіла кота 4 кг - 0,16 мл/кг, а за 4,5 кг - 0,18 мл/кг) 0,73 мл на кг м.т (0,17x4,27 кг). Тому, говорити про передозування за умови 4-й разового введення препарату в загальній кількості 0,87 мл нелогічно, що підтверджується відсутністю характерних ознак передозування цим препаратом. Вживання терміну "тяжкі інфекційні хвороби не коректний вираз;

Питання №14: При проведенні агресивної антибіотикотерапії, які лабораторні дослідження повинен був призначити лікар для постійного Контролю стану внутрішніх органів, зокрема, печінки і нирок? Яку підтримуючу терапію, одночасно з прийомом антибіотиків, повинен був призначити лікар, яка зменшує негативний вплив останніх (антибіотиків) на нормальне функціонування зазначених органів?

Відповідь на питання №14: Не коректне питання термін "підтримуюча терапія не існує. При застосуванні агресивної антибіотикотерапії необхідно декілька разів на тиждень (2-3 рази на тиждень) проводити загальний та біохімічний аналізи крові, за показниками, які залежать від хвороби;

Питання №15: Яке захворювання можна було діагностувати за клінічними ознаками стану здоров`я тварини: слинотеча, блювота, пожовтіння шкірного покриву, пожовтіння склер очей, дуже темний колір сечі, високий рівень пігментів в сечі? Розшифровка загального аналізу сечі від 30.01.2015 року;

Відповідь на питання №15: Перераховані симптоми можуть вказувати, зокрема: слинотеча і блювота на патологію рота, патологія шлунка, 12-палої кішки; іктеричність видимих слизової оболонки та шкіри - на ушкодження печінки та жовчевидільної системи; темний колір сечі - «некоректний вираз». У сечі здорових тварин жовчні пігменти звичайними лабораторними дослідженнями не виявляються. У хворих тварин наявність жовчних пігментів в сечі за звичайного лабораторного дослідження відзначають при ураженні печінки та жовчних шляхів. При цьому, сеча набуває темного жовто-зеленого відтінку. Розшифровка аналізу сечі. Аналіз сечі від 30.01.2015 року представлений на стор. 97 відображені кількісні і якісні показники. Що Ви мали на увазі? Інтерпретувати кожний показник, чи інше? Якщо в осаді сечі виявили свіжі еритроцити (8-10 в п / зору), можливий розвиток гематурії. Зростання кількості лейкоцитів вказує на запальні процеси в нирках. Наявність 2% глюкози в сечі - на розвиток ренальної глюкозурії, що може спостерігатись при хворобах нирок (гломерулонефриті, нефрозі). Аналізуючи результати аналізу сечі, можна відмітити, що у кота була патологія печінки та нирок, ймовірно зумовлена дією ендотоксинів, які утворювались внаслідок запальних процесів в організмі кота за інфекційного захворювання. Надмірне нагромадження в організмі ендотоксинів зумовлювали гепато- та нефроцелюлярну патологію;

Питання №16: Які лабораторні аналізи повинен був назначити лікар тварині перед оперативним втручанням?

Відповідь на питання №16: Перед проведенням оперативного втручання із застосуванням седативних препаратів та наркотичних речовин необхідно провести дослідження щодо встановлення показників, які характеризують функціональний стан дихальної, серцево-судинної та сечовидільної систем. Такі дослідження включають встановлення загального клінічного стану тварини з урахуванням ТПД, показників загального та біохімічного аналізу і крові. За потреби проводять інструментальні дослідження, зокрема рентгенографію або ехокардіографію;

Питання №17: Лікар провів три оперативні втручання протягом 2-х тижнів (04.01.2015; 11.01.2015; 14.01.2015) для встановлення дренажів у грудну порожнину із застосуванням внутрішньовенного анестетика Профопола. Які негативні наслідки на стан здоров`я тварини могло дати багаторазове введення Профополу через короткі інтервали часу, з огляду на таке: наявності сильного запального процесу інфекційного характеру в організмі тварини згідно з результатами загального аналізу крові від 06.01.2015 року та 13.01.2015 року; наявності у тварини порушенням дихальної функції, на тлі прийому антибіотиків та антибактеріальних препаратів, на тлі розвитку анемії?

Відповідь на питання № 17: Доцільність проведення оперативного втручання за будь якої хірургічної патології встановлює лікар з урахуванням абсолютних відносних показань та протипоказань до проведення втручання. Наявність гнійного ексудативного процесу у грудній порожнині з наростаючим лейкоцитозом та відсутністю відповіді організму тварини на проведення антибактеріальної терапії є абсолютним показанням до дренування грудної порожнини для евакуації вмісту з метою запобігання виникнення сепсису. Оскільки сильний запальний процес зумовлений наявним патологічним процесом в грудній порожнині, то доцільність оперативного втручання є виправданим у даному випадку. Стосовно порушення дихальної функції, то лікар мав врахувати тип дихання та стан серцево-судинної системи за вибору тактики анестезії при даному оперативному втручанні: за наявності суттєвого зниження фракції викиду, що призводить до порушення гемодинаміки застосування пропофолу і протипоказане, оскільки препарат має виражену гіпотензивну дію. За інших станів протипоказу до застосування пропофолу немає. Стосовно кратності введення пропофолу, то даний інтервал між введеннями є цілком допустимий, оскільки період повного виведення препарату становить до 36 годин. Відносно кумулятивну властивість препарат має у тварин з добре розвиненою жировою тканиною, оскільки є ліпофільним, та деякий час може залишатися у жировій тканині, але на повторне введення препарату це не впливає, якщо інтервал між введеннями перевищує 36 годин. Прийом твариною антибактеріальних препаратів не є протипоказанням до проведення загальної анестезії. Загальна анемія може суттєво повпливати на введення тварини в наркоз таким чином, що транспорт кисню до тканин сповільнюється, що призводить до тканинної гіпоксії, як наслідок гострого метаболічного ацидозу та набряку мозку;

Питання №18: Дренажі для промивання порожнин встановлюються одноразово або їх потрібно замінювати якщо проводиться заміна дренажів, то в ; яких випадках і як часто? ОСОБА_6 дренажів був 4 мм, для вилучення їх з грудної порожнини обов`язково треба було давати наркоз тварині?

Відповідь на питання №18: Загалом, для дренування грудної порожнини необхідний дренаж або система дренажів. У гнійній хірургії з цією метою застосовують синтетичні трубки різного діаметру. Зазвичай вони ставляться раз, фіксуються швами до м`язів та шкіри тварини і при нормальному інкціонуванні та правильному догляді (правильна постановка з урахуванням анатомічних особливостей дренованої порожнини, дотримання правил асептики та антисептики, промиванні антисептичними розчинами з метою допускання обструкції) заміни не потребують аж до повного видалення. Але дренажі під час експлуатації мають тенденцію до перекручування, згинання, перегинання, закупорювання або ж пошкоджуються твариною. Дренаж потребує щоденного догляду з оцінкою прохідності останнього. У випадках припинення функціонування (закупорка, пошкодження тощо) дренаж зазвичай видаляють з заміною на новий. Враховуючи малу інвазивність даної процедури (особливо при дренуванні природніх порожнин) проведення маніпуляції у тварин потребує як мінімум седації поєднаної із місцевим знеболенням. Вибір тактики анестезії за даної маніпуляції залежить від таких факторів: загального стану тварини, стану клінічних показників, типу нервової системи тварини, анатомо-топографічної характеристики дренованої ділянки з урахуванням інервації та характеру доступу, часу втручання та складності виконання маніпуляції;

Питання №19: У картці тварини, крім захворювання ІПК, лікарем зазначено ряд інших захворювань у тварин: токсоплазмоз, панлейкопенія, хронічна ниркова недостатність, неоплазія і лейкоз (останні два - під питанням). Прошу вказати, на підставі яких досліджень, які знаходяться у справі, були встановлені ці захворювання.

Відповідь на питання №19: Наявність ІПК було встановлено комплексним дослідженням, що у тому числі включало серологічні дослідження. Підозріння щодо інфікування токсоплазмами було встановлено на основі серологічних досліджень, а хронічна ниркова недостатність - на основі анамнезу, клінічних в тому числі біохімічних досліджень крові. Зазначення неоплазії та лейкозу (під питанням) було внесено з метою диференційної - діагностики, ці захворювання було виключено лікарем під час детально проведеного дослідження. Лікарем зазначено ряд інших захворювань у тварин: токсоплазмоз, панлейкопенія, хронічна ниркова недостатність, неоплазія і лейкоз (останні два - під питанням).

Згідно з висновком за №02-2020 04.08.2020 року додаткової судово-ветеринарної експертизи Харківської державної зооветеринарної академії, який надійшов до суду 20.08.2020 року:

1. Тварина хворіла на вірусний ринотрахеїт, при цьому, в загальному аналізі крові був підвищений показник ШОЕ. Яким чином можна було перевірити нормалізацію цього показника крові: по зовнішньому стану здоров`я тварини чи по лабораторному дослідженню крові?

Швидкість осідання еритроцитів (ШОЕ) - неспецифічний лабораторний показник крові, що відображає співвідношення фракцій білків плазми крові та певною мірою залежить від кількості еритроцитів в одиниці об`єму крові. Зміна ШОЕ може бути непрямою ознакою запального або іншого патологічного процесу. Збільшення ШОЕ спостерігають за гострих і хронічних інфекцій, пневмоній, інфаркту міокарда, уражень печінки, нефротичного синдрому, цукрового діабету, тиреотоксикозу, анемій, злоякісних новоутворень, сепсису, за впливу окремих фармакологічних препаратів, травм, переломів кісток, анемій, інвазійних захворюваннях, інфекційних захворюваннях тощо. Нормалізацію показника швидкості осідання еритроцитів (ШОЕ) можна перевірити виключно повторним лабораторним дослідженням крові за Панченковим або Вестергреном. За зовнішнім станом тварини визначити показник швидкості осідання еритроцитів (ШОЕ) не можливо. Проте, якщо тварина хворіла на вірусний ринотрахеїт, то оцінювати стан її здоров`я в процесі лікування необхідно за комплексом ознак, зокрема: клінічними ознаками, показниками лабораторних досліджень біологічного матеріалу (крові, сечі), візуалізаційними методами дослідження (наприклад, рентгендіагностика - за потреби), виявлення внутрішньоядерних включень у мазках із слизової оболонки ротової і носової порожнин, очей І виділення вірусу в культурі клітин). Для уточнення діагнозу проводять реакцію нейтралізації у культурі клітин нирки або легень кошенят. Серед лабораторних досліджень крові необхідно провести клінічний і біохімічний аналізи. Серед показників клінічного аналізу крові визначити кількість еритроцитів, лейкоцитів, тромбоцитів, вміст гемоглобіну, швидкість осідання еритроцитів тощо. Визначення лише показника швидкості осідання еритроцитів не може бути абсолютно достовірною інформацією про стан здоров`я тварини;

2. Які ускладнення можуть виникнути у тварини після перенесеного вірусного ринотрахеїту?

Після перенесеного вірусного ринотрахеїту у тварини можуть виникнути ускладнення у вигляді хронічних запальних процесів органів дихання: риніт - запалення слизової оболонки носа, ларингіт - запалення слизової оболонки гортані, трахеїт - слизової оболонки трахеї, бронхіт - запалення бронхів, пневмонія - запалення легенів, бронхопневмония - запалення бронхів і легенів, плеврит - запалення серозної оболонки в грудній порожнині, а також тонзиліт - запалення мигдаликів; органів зору: кон`юнктивіт запалення слизової оболонки ока і повік, рідше виразковий кератит (запалення рогівки ока, що супроводжується переважно її помутнінням, утворенням виразок, болем і почервонінням ока); стоматит - запалення слизової оболонки ротової порожнини; приносових пазухах (лобової - фронтит і верхньощелепної - гайморит). Дуже рідко зустрічаються ураження оболонок головного мозку, атонія кишківника, запори, виразковий дерматит та ін. Ступінь розвитку ускладнень після перенесеного вірусного ринотрахеїту у кота залежить від багатьох чинників, зокрема, віку, породи тварини, її фізіологічних особливостей та клінічного стану, наявності та тривалості хронічних захворювань, наявності супутніх і ускладнюючих патологій, індивідуальних особливостей організму тварини, вірулентності збудника хвороби, стану захисних механізмів в організму, в т.ч. імунної системи тощо;

3. Інфекційний перитоніт кішок (ІПК) з вологою (випітною) формою: клінічні ознаки захворювання у тварини; характер випоту; діагностика та методи виявлення збудника; диференціація від ініиих захворювань зі схожими клінічними ознаками. Чи повинен лікар для діагностиці ПІК застосувати такі методи; ІІЛР (полімеразна ланцюгова реакція) випота та/або крові; визначення рівня загального вмісту білка та рівня альфа І-кислого глікопротеїна у випоптої рідини. Які результати повинні мати дослідження при підозрі на ІПК?

За інфекційного перитоніту кішок (ІПК), клінічні ознаки захворювання, характер випоту; діагностика та методи виявлення збудника; диференціація від інших захворювань зі схожими клінічними ознаками з вологою (випітною) формою детально описані в дослідницькій частині висновку експертів. Оскільки офіційно затверджених протоколів клінічного лікування хвороб тварин, в т.ч. і інфекційного перитоніту котів (ІПК), в Україні не існує, то комплекс діагностичних заходів і способів лікування котів за ІПК, як і за інших захворювань, визначає лікар ветеринарної медицини, який лікує цю тварину, виходячи з ознак захворювання та клінічного стану тварини, спираючись на передовий досвід у сфері ветеринарної медицини та новітні наукові розробки і рекомендації, проте такий комплекс діагностичних заходів і способів лікування котів має бути обґрунтований. Метод ПЛР (полімеразної ланцюгової реакції) є достатньо точним і чутливим методом діагностики, в т.ч. для дослідження випоту в порожнини тіла та/або крові (99,9 % точності), проте існують і інші методи, наприклад, ІФА (метод імуноферментного аналізу), які проявили себе досить ефективно. Метод ПЛР виправданий за наявності вірусів в біоптатах, отриманих від хворого кота, проте в латентній (не активні) формі вірус може бути відсутнім в біоптатах, але антитіла, які виробилися на антиген (вірус) в крові залишаються, тому визначення титру антитіл в крові методом ІФА (імуноферментний аналіз) є обов`язковим для підтвердження наявності і визначення титру вірусу. Дослідження альфа-1-кислого глікопротеїну в крові проводять з метою виявлення гострих запальних станів, адже його рівні збільшуються в 3-4 рази за більшості запальних процесів, за інфекції і тканинного некрозу, за внутрішньосудинного руйнування еритроцитів (див. с. 31-33 дослідницької частини висновку експертів). Загальний вміст білка у випітній рідині у кішок з ІПК зазвичай перевищує 35 г/л і зазвичай більший за рахунок глобулінів, ніж альбумінів, знижуючи альбуміново-глобулінове співвідношення. Діагноз на ІПК ставлять комплексно з урахуванням епізоотологічних, клінічних, патолого-анатомічних даних і результатів лабораторних досліджень (див. в дослідницькій частині висновку експертів - с. 23-25). Який саме метод чи сукупність методів діагностики застосувати в кожному конкретному клінічному випадку визначає лікар ветеринарної медицини, який лікує тварину, виходячи із завдань дослідження тощо. Перераховані в питанні № 3 методи діагностики є досить інформативними. За ексудативного (вологого) перитоніту у котів розвивається асцит, у черевній та грудній порожнинах накопичується рідкий ексудат (в`язка рідина солом`яного кольору в черевній порожнині), утворюється випіт в плевральну порожнину. За неексудативного (сухого) перитоніту клінічні ознакрі часто слабо- виражені, неспецифічні і різноманітні. Цей стан найбільш важко діагностувати. До характерних ознак належать: втрата ваги, відсутність апетиту. Інші симптоми залежать від того, які органи уражені, і від ступеня їх пошкодження. До них відносяться: увеїти, нашарування на рогівці, помутніння склоподібного тіла і опалесценція водянистої вологи, лімфоцитарна інфільтрація судин сітківки, піогранулема сітківки. У тварини реєструють лихоманку, анемію слизових оболонок, схуднення, зневоднення, ознаки порушення роботи шлунково-кишкового тракту (здуття черевця, блювоту, діарею), розлади дихання, можливий розвиток перикардиту, печінкової недостатності. Ураження кровоносних капілярів усього організму (особливо - черевної порожнини, головного мозку, внутрішніх органів і лімфатичних вузлів) супроводжуються формуванням імунних комплексів, призводять до підвищення судинної проникності і до відкладень фібрину в порожнинах. У загиблих тварин виявляють серозно- фібринозний перитоніт і маленькі (гранульоматозні і/або некротичні) вузлики, розсіяні по поверхні печінки та органів черевної порожнини. Брижові лімфатичні вузли і печінка збільшені. Ексудативний (вологий) перитоніт - важка клінічна форма, яка швидко розвивається (тривалість 1-12 тижнів) і в більшості випадків закінчується летально. За підозри на ІПК в гострий період ПЛР буде позитивною (наявність вірусу), в сироватці крові виражена динаміка антитіла до цього збудника (титри антитіл збільшуються протягом 2-3 тижнів до 1:3200), за наявності клінічної картини хвороби, з високою ймовірністю свідчить про наявність інфекційного перитоніту котів [33, 37], вміст альфа-1-кислого глікопротеїну буде підвищеним, проба Рівальта буде позитивною, будуть виявлені зміни в лейкоформулі. Для диференційної діагностики ексудативної форми інфекційного перитоніту необхідно виключити бактерійний перитоніт, токсоплазмоз, асцити серцевого і ниркового походження, пухлини, серцеву недостатність і травми, а за неексудативної форми хвороби - лімфосаркоматоз, туберкульоз і токсоплазмоз;

4. При яких захворюваннях у тварини, крім ІПК, проба Рівальта може дати позитивний результат? Чи може випот при хворобі, викликаною бактеріальною Інфекцією, дати позитивний результат проби Рівальта?

Проба Рівальта не є специфічним тестом на коронавірус - збудник ІПК. Ця проба дає змогу відрізнити трансудат від ексудату (за вмістом у випоті із грудної чи черевної порожнини білку). Діагностична цінність тесту Рівальта становить 86-97 %. Позитивний результат, таким чином, буде отриманий під час дослідження випітної рідини з грудної чи черевної порожнин, поява якого зумовлена розвитком запального процесу, спричиненого як вірусами і бактеріями, так і іншими патогенними мікроорганізмами. Проба Рівальта буде позитивною за ІПК, плевриту (запалення серозної оболонки грудної порожнини), гепатитів різної етіології, перфорації кишечнику тощо. За бактеріальної інфекції випіт із порожнин тіла може дати позитивний результат в пробі Рівальта. Шляхом диференційної діагностики лікар ветеринари от медицини, який лікує тварину, має звузити коло діагнозів хвороби;

5. У тварини був гнійний випіт у грудну порожнину. У бактеріальному дослідженні випітної рідини була знайдена бактерія Пневмокок Streptococcus pneumoniae. Яке захворювання викликає цей збуднику кішок? Характеристика захворювання та методи діагностики.

Збудник Streptococcus pneumoniae, в т.ч. і у кішок, є головною причиною гострих пневмоній (запалення легенів), бактеріальних менінгітів (запалення мозкових оболонок), гострих середніх отитів (запалення середнього вуха), синуситів (запалення додаткових пазух носа), первинного сепсису, запалення шкіри, суглобів, абсцесів внутрішніх органів, ураження серця (ендокардит), ураження нирок тощо. Діагностика будь-якого захворювання хоч заразної, хоч не заразної етіології, в т.ч. і захворювання, котрі спричиняються бактерією Streptococcus pneumoniae здіснюється комплексно. Для цього оцінюють клінічні ознаки захворювання, патологоанатомічні зміни, результати лабораторних досліджень, інструментальних та візуалізаційних методів дослідження. Результати патологоанатомічного розтину трупа кота Кузя в матеріалах справи відсутні. Етіологічна лабораторна діагностика включає виявлення пневмококів, посів досліджуваного матеріалу з подальшою культуральною і біохімічною ідентифікацією збудника (наприклад, методом ПЛР - полімеразної ланцюгової реакції), визначенням антибіотикочутливісті; виявлення специфічних генетичних фрагментів пневмокока і його антигену, виявлення специфічних антитіл в сироватці крові (наприклад, методом ІФА). Мікроскопічні дослідження використовують для виявлення пневмококів в різних видах біологічного матеріалу: плевральній рідині, виділеннях з вуха, даткових пазух носа, крові тощо. За наявності росту на чашках проводиться обов`язкова кількісна оцінка бактеріального росту і виділення чистої культури передбачуваного збудника для подальшої ідентифікації. Крім того, для уточнення діагнозу використовують рентген-діагностику. Цим методом виявляють наявність вогнищ запалення та вільну рідину в серозних порожнинах. Так, на рентген-знімках, записаних на DVD-R диску реєструються рентгенологічні ознаки наявності вільної рідини в плевральних порожнинах, що може свідчити про гідроторакс;

6. На яке захворювання можуть вказувати результати цитологічного дослідження випітної рідини, які надані клінікою «Айболит» та знаходяться у справі.

Для постановки діагнозу необхідно застосувати комплекс методів дослідження: клінічні дослідження систем організму з використанням інструментальних та візуалізаційних методів, а також лабораторних методів дослідження біологічних середовищ організму (крові, сечі, випітних рідин, вмістимого шлунку, кишечнику тощо). Лише такий комплекс методів забезпечить постановку об`єктивного діагнозу. Ставити діагноз на основі результатів лише цитологічного дослідження випітної рідини, які надані клінікою «Айболит» є не коректним. Проте, цитологічні дослідження випітної рідини кота Кузя від 6.01.2016, 8.01.2016, 13.01.2016 можуть свідчити про протікання запального процесу чи неопластичного росту (онкологія). Відповісти на питання, в якій порожнині тіла протікає такий запальний процес, не виявляється за можливе, оскільки на бланках, в яких внесені дані цитологічних досліджень випітної рідини кота Кузя від 6.01.2016, 8.01.2016, 13.01,2016, інформація про це відсутня;

7. Які існують ветеринарні препарати-антибіотики для лікування хвороб домашніх тварин (собак та кішок), викликаних вірусними та бактеріальними інфекціями (звичайний перелік часто вживаних). Чи можна застосовувати для лікування вказаних хвороб ветеринарний препарат «Кобактан» та «Комбікел»?

Антибіотики - це речовини природного, синтетичного або напівсинтетичного походження, які перешкоджають росту і розмноженню живих клітин, в основному найпростіших і прокаріотів. Ветеринарних препаратів-антибіотики для лікування хвороб домашніх тварин (собак та кішок), спричинених вірусними та бактеріальними Інфекціями нині дуже багато, як вітчизняного, так і зарубіжного виробництва. Серед них такі як: Цефотаксим, Кобактан, Комбікел, Метрогіл, Діоксидин, Юнідокс, Енроксил, Клавасептин, Байтрил, Синулокс, Комбікел, Зінапрім, Пенбекс, Верафлокс, Кеіа Атоху-кеї 15 тощо. Оскільки офіціно затверджених протоколів клінічного лікування хвороб тварин, в т.ч. за вірусних та бактеріальних інфекцій тварин, в Україні не існує, то вибір антибактеріального чи іншого препарата для лікування тварини, залишається за лікарем ветеринарної медицини, який лікує тварину, проте такий вибір має бути обґрунтований. Кобактан і комбікел є препаратами, які за своєю суттю є комбінованими антибіотиками широкого спектру дії, і застосування їх, а також інших антибіотиків за інфекцій є необхідним, оскільки за бактеріальних інфекцій вони пригнічують та знищують збудника, за вірусних інфекціях - на сам вірус не діють, проте пригнічують умовно-патогенну секундарну мікрофлору в організмі, не дозволяючи їй ускладнити основне вірусне захворювання;

8. При лікуванні тварини були застосовані антибіотики та антибактеріальні препарати такі як «Цефотаксим», «Левоміцетин», «Метрогил», « ОСОБА_7 », « ОСОБА_8 ». Які негативні побічні дії можуть бути від їх приймання? Чи може приймання цих препаратів викликати у тварини гемолітичну анемію, дісфункцію печінки, нирок, кишечнику та інших органів? Чи можуть порушення у роботи цих органів викликати патологічні процеси в організмі, які загрожують життю тварини? Які препарати-протектори необхідно надавати тварині при застосуванні вказаних антибіотиків для органів: печінка, нірки, кишечник (звичайний перелік часто вживаних).

Препарати Цефотаксим, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 здатні спричиняти різні види побічної дії, перерахованої в запитанні 8: дисфункцію печінки, нирок, кишечнику та інших органів; зниження загальної опірності організму до різних інфекційних захворювань в результаті тривалого прийому антибіотиків, звикання бактерій до компонентів препарату і зниження ефективності його впливу через занадто тривалий прийом, часто потрібно додатковий прийом препаратів, які відновлюють мікрофлору шлунково-кишкового тракту, алергічні реакції. Крім того, негативною побічною дією цих препаратів є блювання, напади гарячки, жовтяниця, азотемія, підвищення рівня трансаміназ, збільшення протромбінового часу, озноб, підвищення температури тіла, диспептичні розлади, судомні скорочення м`язів, алергічні реакції, фотосенсибілізувальний ефект тощо. Вплив побічної дії антибіотиків на організм тварини залежить від дози та кратності препарату, віку, маси тіла, фізіологічних особливостей тварини, наявності в неї побічних хронічних патологій, стану обміну речовин в організмі, індивідуальних особливостей організму, в т.ч. переносимість цих препаратів. Порушення роботи органів організму тварини під час атибіотикотерапії можуть спричиняти патологічні процеси в організмі, які загрожують життю тварини (наприклад, алергічні реакції, дисфункцію печінки, нирок підшлункової залози хоча і не завжди). На це впливають вік і порода тварини, її фізіологічні особливості та клінічний стан, наявність хронічних захворювань, ступінь порушення роботи внутрішніх органів, тривалість такого стану, наявність супутніх і ускладнюючих патологій, дози та кратності антибактеріального препарати, індивідуальних особливостей організму тварини тощо. Для запобігання ускладнень під час антибіотикотерапії застосовують гепатопротектори (Гептрал, Глутаргін, Таблетки Анімал Фітолайн Гепатолайф AnimAll FitoLine Hepatolife; Api-San Гепатоджект - ін`єкційний розчин та ін.), у разі розладів роботи шлунково-кишкового каналу - пробіотики (наприклад, FotiFlora, Рro-Коlin, Vіуо Reinforces, Рrotexin DC), сорбенти (наприклад, Дивопрайд), вітаміни групи В, в т.ч. В12. Проте, застосування цих препаратів не є обов`язковим і здійснюється в залежності від конкретної клінічної ситуації, оскільки антибіотики не завжди спричиняють таку виражену побічну дію на організм, яка проявляється помітно клінічно. Крім того, необхідно враховувати, що дисфункція різних органів може бути симптомами іншого основного захворювання, а не результатом побічної дії лікарських препаратів, в тому числі антибіотиків. Проте, це питання має узагальнюючий, абстрактний характер. Будь-яке питання в судово-ветеринарній експертизі необхідно оцінювати, виходячи з конкретної ситуації;

9. Чи потребує тварина специфічного лікування при підвищенному показнику ШОЕ, де всі інші показники в нормі та загально доброму стані?

Підвищення показника швидкості осідання еритроцитів (ШОЕ - швидкості осідання еритроцитів) є ознакою, а не хворобою, тому в описаній ситуації незрозуміло, на що має бути спрямоване лікування. Якщо від норми відрізняється лише показник ШОЕ, необхідно проводити подальші клінічні та лабораторні дослідження тварини для з`ясування остаточного діагнозу хвороби. В будь-якому випадку діагностика хвороб тварин має бути комплексною: клінічний огляд, інструментальні та візуалізаційні дослідження (УЗД, рентгенологічні), лабораторні дослідження (гематологічні, бактеріологічні, вірусологічні, імуноголічні тощо) біологічного матеріалу (крові, сечі, випітної рідини, жовчі, вмістимого шлунку, кишечнику тощо). Лише за такого підходу до діагностики хвороби тварини можна отримати позитивний результат лікування. Лікування тварини за підвищеного показника ШОЕ, де всі інші показники в нормі, а тварина знаходиться в загально доброму стані, не має сенсу до з`ясування остаточного діагнозу хвороби, адже лікування має бути засноване на принципах етютропної, симптоматичної, патогенетичної терапії і прямо буде залежати від діагнозу хвороби. Проте, це питання має узагальнюючий, абстрактний характер. Будь-яке питання в судово-ветеринарній експертизі необхідно оцінювати, виходячи з конкретної ситуації;

10. Чи може невакцінований дорослий кіт заразитися коронавірусом та/чи інфекційним перитонітом кішок від вуличного невакцінованого кошеняти? Чи можуть такі хронічні вірусні інфекції призвести до гнійного плевриту?

В ситуації, описаній в запитанні, зараження невакцинованого дорослого кота коронавірусом та/чи інфекційним перитонітом кішок від вуличного невакцинованого кошеняти цілком можливе; вакцинація при цьому значення не має, оскільки засоби специфічної профілактики (вакцина, сироватка) проти інфекційного перитоніту котів (ІПК) не розроблені. Гнійний плеврит не є клініко-анатомічною ознакою інфекційного перитоніту котів (ІПК), але може виникнути як ускладнення цієї хвороби на фоні різко зниженого рівня імунітету тварини;

11. Чи має право лікар використовувати антибіотики при лікуванні гнійного плевриту? Якщо так, то, чи має він право обирати антибіотики самостійно?

За таких захворювань, як гнійний плеврит, застосування антибіотикотерапії є показаним, оскільки будь-яке гнійне запалення розвивається за прямої участі патогенних бактерій, тому лікар ветеринарної медицини, на думку експертів, мав усі підстави застосовувати антибіотики і обирати для лікування тварини необхідний їх вид, за можливостю - широкого спектру дії (Кобактан, Юнідокс, Діоксидин, Метрогіл тощо). Для впевненості в їх ефективному впливові на організм хворої тварини використовують антибіотикограму - тест на чутливість до конкретних антимікробних засобів. Оскільки офіційно затверджених протоколів клінічного лікування хвороб тварин, в т.ч. гнійного плевриту, в Україні не існує, то вибір антибактеріального чи іншого препарату для лікування тварини, залишається за лікарем ветеринарної медицини, який лікує тварину, проте такий вибір має бути обґрунтований;

12. Чи можуть хронічні вірусні інфекції з часом визивати такі симптоми: слинотечія, блювання, пожовтіння шкіри та склер очей, різка втрата ваги, порушення функції кишечнику, втрата рухової активності?

Хронічні вірусні інфекції з часом можуть спричиняти у тварини такі симптоми, як слинотечу, блювання, пожовтіння шкіри та склер очей, зменшення маси тіла, порушення функції кишечнику, втрату рухової активності ті інші розлади здоров`я. Зазначені симптоми за хронічних вірусних інфекцій тварини будуть залежати від виду, статі, віку, фізіологічних особливостей тварини, стану імунної системи тварини, вірулентності збудника, котрий спричинив хронічну вірусну інфекцію, тривалості протікання хронічного хворобливого процесу, ускладнення основного захворювання, якості годівлі і умов утримання тварини тощо. Проте, це питання має узагальнюючий, абстрактний характер. Будь-яке питання в судово-ветеринарній експертизі необхідно оцінювати, виходячи з конкретної ситуації.

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що він дійсно лікував кота по кличкі « ОСОБА_5 », власником якого була позивач ОСОБА_1 , лікування він проводив правильно, однак призначене лікування позивач не виконувала, вибірково, на свій розсуд вводила препарати, які вважала за необхідне, при цьому, свідок вказував на те, що кіт був не щеплений, попереджував позивача про те, що у кота несприятливий прогноз та спасти його практично неможливо.Однак, позивач все одно наполягала на його лікуванні, а потім підписала відмову від лікування та забрала кота з клініки.

Колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України (далі ЦПК) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Відповідно до ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі.

Отже, кіт є об`єктом права власності людини, яке остання здійснює відповідно до закону на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб.

І як власнику речі (кіта) згідно зі ст. 317 ЦК України лише її господарю належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 2 Закону України «Про ветеринарну медицину» визначено, що основними завданнями ветеринарної медицини є: профілактика, діагностика, лікування інфекційних, інвазійних і незаразних хвороб свійських тварин та дикої фауни; контроль за випуском для реалізації доброякісних у ветеринарному відношенні продуктів і сировини тваринного походження; захист населення від хвороб, спільних для тварин і людей; охорона території України від занесення інфекційних хвороб тварин з територій інших держав; контроль за переміщенням, експортом та імпортом сировини і тварин, продукції тваринного походження; ветеринарно-санітарна експертиза продуктів тваринного і рослинного походження; контроль за якістю виробництва лікувальних, діагностичних, профілактичних засобів та кормових добавок, призначених для ветеринарної медицини; радіологічний і токсикологічний контроль продуктів тваринного і рослинного походження на ринках, м`ясокомбінатах, холодильниках та базах по заготівлі, зберіганню і реалізації продуктів тощо; проведення незалежної ветеринарно-санітарної експертизи продуктів, сировини і тварин, продукції тваринного походження, кормів, препаратів для цілей ветеринарної медицини при їх експорті та імпорті; контроль за додержанням юридичними та фізичними особами ветеринарно-санітарних вимог, спрямованих на захист навколишнього природного середовища; впровадження досягнень ветеринарної науки. Органи ветеринарної медицини будують свою діяльність у взаємодії з органами державної виконавчої влади та виконавчими органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, кооперативами та громадянами.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про ветеринарну медицину» ветеринарною практикою дозволяється займатися особам, які мають відповідну вищу або середню спеціальну освіту. Фельдшер ветеринарної медицини (технік) може займатись підприємницькою ветеринарною діяльністю лише під контролем лікаря ветеринарної медицини. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які мають необхідну кваліфікацію, можуть займатися ветеринарною практикою на території України відповідно до законодавства.

Згідно із ст. 11 Закону України «Про ветеринарну медицину» юридичні або фізичні особи можуть займатись підприємницькою ветеринарною діяльністю за умови отримання спеціального дозволу (ліцензії), який видається Головним управлінням державної ветеринарної медицини України, Кримським республіканським, обласними управліннями державної ветеринарної медицини. Міністерства, відомства, підприємства, установи та організації, колективні та інші господарства, незалежно від форм власності, в яких працюють спеціалісти ветеринарної медицини, у своїй діяльності керуються цим Законом, Статутом ветеринарної медицини України, іншими нормативними актами.

Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частин п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень статей 11, 1166, 1167 ЦК України дає підстави вважати, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за умов наявності шкоди, протиправної поведінки особи, яка завдала шкоду, наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду та завданою шкодою, вина особи, яка завдала шкоду.

З огляду на зазначені вище положення законодавства, саме на позивача покладено обов`язок доказування.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що офіційно затверджених протоколів клінічного лікування тварин в Україні не існує, тому вибір препаратів, методів лікування тварини залишається за лікарем ветеринарної медицини.

Однак, позивачем не доведено, по-перше, протиправної поведінки відповідача, та, по-друге, причино-наслідкового зв`язку між зверненням до ветеринарної клініки відповідача та смертю кота на кличкі (призвісько) « ОСОБА_5 ».

Суд, аналізуючи зібрані по справі докази, вважає, що сам по собі факт смерті кота на кличку « ОСОБА_5 » після ветеринарного лікування у ветеринарній клініці «Айболит» ФОП ОСОБА_2 не може свідчити про винну поведінку вертинарного лікаря відповідача, за відсутності переконливих доказів на підтвердження цьому.

В той же час, доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Як відзначалося, обставини справи встановлюються за допомогою доказів.

В свою чергу, відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аргументи позивачки щодо неправильно проведеного лікування та встановленого діагнозу лікарем ветеринарної клініки «Айболит» є не виправданими, оскільки з встановлених у справі обставин і досліджених доказів не встановлено, як протиправного діяння відповідача щодо лікування кота « ОСОБА_3 » та причинно-наслідкового зв`язку між здійсненим відповідачем лікуванням кота « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та заподіянням збитків позивачу.

Суд першої інстанції з урахуванням висновків двох експертних установ в межах призначених судом за заявами позивача судово-ветеринарної експертизи, виконаної Львівським національним університетом ветеринарної медицини та біотехнології імені С.З. Гжицького та додаткової судово-ветеринарної експертизи, виконаної Харківською державною зооветеринарною академією, дійшов обгрунтованого висновку, що експертними висновками не встановлено винної поведінки лікаря ветеринарної клініки, який здійснював лікування кота « ОСОБА_3 », а також, що послуги, які надавалися відповідачем при лікуванні кота «Кузі» були неякісні.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про невірне тлумачення позивачем норми ч. 2 ст. 67 Закону України «Про ветеринарну медицину» щодо заборони використання людських препаратів при лікуванні тварин, оскільки зазначена норма закону спрямована саме на заборону використання препаратів не зареєстрованих в Україні, а не заборону використання людських препаратів при лікуванні тварин.

В цьому контексті є слушним окреме посилання суду на те, що оскільки офіційно затверджених протоколів клінічного лікування хвороб тварин в Україні не існує, тому вибір препаратів для лікування тварини залишається за лікарем ветеринарної медицини, що повністю узгоджується з висновком Харківської державної зооветеринарної академії від 04.08.2020 року за №02-2020 за результатами додаткової судово-ветеринарної експертизи.

Обставини справи, які встановлені судом і зміст висновків судово-ветеринарних експертиз не надають підстав для однозначного висновку про неможливість при лікуванні кота позивачки призначати йому для вживання людські препарати антибіотиків.

Враховуючи наявність в матеріалах справи свідоцтва про атестацію №45-299/2013, видане 03.10.2013 року Державним науково-дослідним інститутом з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, чинного 02.10.2016 року (т. 2 а.с. 61) зі змісту якого вбачається, ветеринарна лабораторія ФОП ОСОБА_2 м. Одеса ( АДРЕСА_1 ) відповідає критеріям атестації й атестована на проведення робіт поза сферою поширення державного метрологічного нагляду, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводи позовної заяви про відсутність у відповідача дозвільних документів на роботу рентгенівського кабінету та його обладнання за період з грудня 2014 року по січень 2015 року, а також про відсутність у відповідача ліцензії на ветеринарну практику на період дії 2014-2015 років.

Крім того, суд звернувши увагу на наявність в матеріалах справи:

- копії технічного паспорту рентгенівського кабінету № 419;

- копії протоколу №1537.16 засідання екзаменаційної комісії з перевірки знань з питань радіаційної безпеки «Норми радіаційної безпеки України» (НРБУ-97); «Гігієнічні вимоги до влаштування та експлуатації рентгенівських кабінетів і проведення рентгенологічних процедур», затверджених наказом МОЗ України №294 від 04.06.2007 року та інші нормативні акти з питань радіаційної безпеки;

- копії акту прийняття (або попереднього узгодження) рентгенівського кабінету в експлуатацію для ветеринарної медицини (практики);

- копії сертифікатів на проходження курсу навчання роботі на обладнанні виробництва групи компаній ТОВ «Телеоптик» - рентгенівське обладнання (т. 2 а.с. 68-74, набув правильного висновку про не підтвердження доводів позивача щодо без ліцензійної діяльності ФОП ОСОБА_2 та відсутності у відповідача дозвільних документів на роботу рентгенівського кабінету та його обладнання.

Враховуючи встановлені судом обставини і набуті висновки у відповідності до досліджених доказів, суд обґрунтовано відмовив у вимогах про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди у розмірі 10 965, 83 грн.

Крім того позивачка просила стягнути з відповідача 25 000 грн. у відшкодування моральних переживань, яких вона зазнала внаслідок неправильного лікування та смерті її кота « ОСОБА_3 ».

Стаття 1167 ЦК України передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, зокрема, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Однак, як зазначалося вище, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи, що дії відповідача були неправильними, чи неналежними, тому суд правильно вважав, що і дана вимога не підлягає до задоволення, оскільки, в даному випадку, вимоги щодо стягнення моральної шкоди є похідними від основних вимог про відшкодування шкоди.

Доводи апеляційної скарги зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, апеляційна скаргі підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 19.02.2024 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова