Справа № 442/6923/23 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/811/3682/23 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

суддів Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета здоров`я» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом доТовариства з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета здоров`я», у якому просила стягнути з відповідача на її користь 24 111 грн. 64 коп. заборгованості по заробітній платі, середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з період 29 червня 2023 року по день фактичного розрахунку та збитки в розмірі 5000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 05 липня 2019 року позивачка була прийнятою на роботу медичною сестрою в ТзОВ «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я» та 29.06.2023 року звільнилася з даного підприємства за угодою сторін. Однак, при звільненні відповідачем її не було повідомлено про нараховані суми, належні їй при звільненні, та не проведено з нею відповідного розрахунку, у зв`язку з чим вона змушена звернутися за захистом своїх прав до суду (а.с. 1-5).

Оскаржуваним рішенням вищезгаданий позов частково задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета здоров`я» в користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з 01 грудня 2019 року по 31 березня 202 року 15 120 грн. 50 коп.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета здоров`я» нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію за 96 календарних днів невикористаної відпустки.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ««Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета здоров`я» середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з 30.06.2023 по 20.11.2023 після утримання передбачених законодавством податків та зборів в розмірі 18 446 грн. 75 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ««Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета здоров`я» збитки в розмірі 5 000 гривень за надання правової допомоги.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ««Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета здоров`я» в користь ОСОБА_1 1 073 грн. 60 коп. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Дане рішення оскаржила представник відповідача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що позивачка звернулася до суду з пропуском тримісячного строку, встановленого частиною 2 статті 233 КЗпП України, а тому вважає, що на цій підставі позивачці у задоволенні заявлених нею позовних вимог слід було відмовити.

Звертає увагу на те, що у прохальній частині позову відсутня позовна вимога щодо нарахування та виплати на користь позивачки компенсації за невикористані нею 96 календарних днів невикористаної відпустки, а відтак вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог.

Стверджує, що у «матеріалах справи відсутні договір, платіжка та акт виконаних робіт та свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю» (а.с. 62-65).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження за вищезгаданою апеляційною скаргою, запропоновано учасникам справи протягом 15-ти днів подати до суду свої відзиви на апеляційну скаргу та ухвалено розгляд справи у відповідності до частини 1 статті 369 ЦПК України проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 75-76).

11-12 січня 2024 року вищезгадана ухвала Львівського апеляційного суду від 10 січня 2024 року була доставленою до електронних кабінетів та скриньок учасників справи та їхніх представників (а.с. 78-80).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

За змістом частини 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника з роботи виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Як вбачається з наказу відповідача від 29.06.2023 року № 68-к «Про звільнення з роботи», яким позивачку було звільнено з роботи з 29 червня 2023 року, станом на день звільнення повного розрахунку з нею проведено не було, оскільки цим наказом бухгалтерію було зобов`язано лише нарахувати компенсацію за 96 календарних днів невикористаної відпустки (а.с. 16).

Позивачка подала до суду позов про (зокрема) «стягнення повного розрахунку при звільненні».

Як вбачається з Відзиву відповідача на позовну заяву ОСОБА_1 , відповідач визнає ту обставину, що на день звільнення позивачки з роботи з нею повного розрахунку проведено так і не було.

Апеляційна скарга не містить доводів про те, що станом на час її подання до суду позивачці все ж таки було нараховано та виплачено компенсацію за 96 календарних днів невикористаної нею відпустки.

За вищенаведених обставин в їх сукупності доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд, зобов`язавши відповідача нарахувати та виплати позивачці компенсацію за 96 календарних днів невикористаної нею відпустки, вийшов за межі позовних вимог, колегія суддів визнає надуманими, а відтак такими, що не можуть прийматися до уваги.

ЦПК України також встановлено, що:

-строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями (стаття 122);

-перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123);

-строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку (частина 2 статті 124);

-якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (частина 3 статті 124).

За змістом частини 2 статті 233 КЗпП України, у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, останній вправі звернутися до суду з відповідною заявою у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

В той же час, самим наказом відповідача від 29.06.2023 року про звільнення позивачки з роботи стверджується, що станом на день її звільнення належна їй компенсація за 96 днів невикористаної відпустки навіть нарахованою не була і саме цим наказом бухгалтерію було зобов`язано провести таке нарахування, що так і не було зроблено навіть до подання відповідачем апеляційної скарги до суду, оскільки такий розрахунок відповідачем (апелянтом) не було долучено і до апеляційної скарги.

Крім цього, навіть якщо вважати, що перебіг встановленого статтею 233 КЗпП України тримісячного строку почався з 30.06.2023 року (наступного дня після звільнення позивачки з роботи), то він закінчився 30.09.2023 року (у відповідне число останнього місяця строку; частина 2 статті 124), тобто у суботу, яка є вихідним днем, а відтак останнім днем цього строку є перший після нього робочий день, тобто 02.10.2023 року, коли і була зареєстрована позовна заява у суді. А тому і в цій частині доводи апеляційної скарги до уваги прийматися не можуть.

ЦПК України також встановлено, що:

- повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (частина 4 статті 62);

- судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, і що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (частини 1 та 3 статті 133);

- разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (частина 1 статті 134);

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частини 1-2 статті 137);

- розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137);

- суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137);

- обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137).

В позовній заяві міститься посилання на те, що позивачкою понесено 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які вона просила стягнути з відповідача, в обґрунтування чого до позовної заяви долучено Договір про надання правової допомоги та представництво в суді від 08.09.2023 року, а також підписаний 28.09.2023 року сторонами даного договору Акт наданих послуг (виконаних робіт), який містить найменування наданих позивачці послуг та їх вартість: всього на загальну суму 5 000 грн. (а.с. 24-27). Також, у матеріалах справи є наявною довіреність позивачки на ведення від її імені будь-яких справ в усіх судах, передбачених законом України «Про судоустрій і статус суддів» (а.с. 42).

В той же час, Відзив відповідача на позовну заяву ОСОБА_1 не містить доводів про неспівмірність витрат позивачки на оплату професійної правничої допомоги та/або клопотань про зменшення цих витрат (а.с. 51-52), що унеможливлює вирішення судом питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки (ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності) суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, з власної ініціативи.

Вищенаведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 454/3919/18 (провадження № 61-13848св21) і в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковою для суду апеляційної інстанції.

Крім цього, колегія суддів вважає, що присуджений до стягнення з відповідача на користь позивачки розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн. відповідає критеріям розумності, виваженості та справедливості.

Відтак, доводи апеляційної скарги і в частині оспорювання витрат на професійну правничу допомогу, присуджених оскаржуваним рішенням до стягнення з відповідача на користь позивачки, до уваги прийматися не можуть.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета здоров`я» залишити без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 12 лютого 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.