Справа № 148/2190/23
Провадження №2/148/94/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.

секретаря Лиженко Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який подано в його інтересах та від його імені представником, адвокатом Кугутюком Олександром Васильовичем, до Тульчинської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

встановив:

В жовтні 2023 року адвокат Кугутюк О.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , після смерті якого залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки кадастровий номер: 010020224. Дана земельна ділянка перебуває в користуванні СТОВ «Авангард» с.Сільниця Тульчинського району.

15.01.2020 ОСОБА_2 склав заповіт, згідно якого заповів все своє майно позивачу. Спадкодавець ОСОБА_2 був співмешканцем покійної баби позивача ОСОБА_3 , тобто між спадкодавцем та спадкоємцем відсутні родинні зв`язки.

Про наявність заповіту та спадкового майна позивач дізнався лише у вересні 2023 від СТОВ «Авангард». Після цього він звернувся до Тульчинської державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину. 20.10.2023 йому відмовлено в оформленні спадщини з посиланням на те, що ним пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини. У звязку з чим просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , терміном три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Зазначив, що позивачем пропущено строк для прийняття спадщини, оскільки йому не було відомо про наявність заповіту. Він та ОСОБА_2 проживали в різних населених пунктах, в різних областях. Посадові особи Сільницької сільської ради, які були обізнані про існування заповіту, повинні були надіслати позивачу повідомлення про даний заповіт, однак цього зроблено не було. Вважає, що причини пропуску строку є поважними, адже позивач випадково дізнався про заповіт на своє ім`я восени 2023 року. Просив позов задовольнити та визначити позивачеві додатковий строк для прийняття спадщини у три місяці, судові витрати залишити за позивачем.

Представник відповідача Тульчинської міської ради в судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання з проханням розглядати справу у її відсутність за наявними в матеріалах справи документами, проти задоволення позову не заперечує.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та представлені докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 15.02.2020, виданого виконавчим комітетом Сільницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , актовий запис № 2 від 15.02.2020 (а.с. 7).

Відповідно до копії дублікату заповіту, виданого 17.10.2023 старостою с. Сільниця Тульчинської міської ради ОСОБА_1 замість втраченого заповіту, посвідченого секретарем виконкому Сільницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області 15.01.2020, та зареєстрованого в реєстрі за № 5, ОСОБА_2 заповів усе своє майно ОСОБА_1 (а.с. 8, 9).

Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії

ЯБ № 392418 від 24.05.2006 судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належала земельна ділянка площею 1,4266 га, кадастровий номер 010020224, яка розташована на території Сільницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 11, 12).

З копії довідки Тульчинської міської ради від 17.10.2023 №156 вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, яке складається з земельної ділянки, розташованої на території Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області площею 1,4266 га в межах згідно з планом. Після смерті ОСОБА_2 спадкоємцем на майно згідно заповіту, посвідченого 15.01.2020 виконкомом Сільницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області за № 5, залишився ОСОБА_1 (а.с. 10).

Згідно копії відповіді від 20.10.2023 № 770/01-16 Тульчинської державної нотаріальної контори Зарембу А.В. повідомлено, що видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 немає можливості, оскільки не надано документів, які підтверджують факт прийняття ним спадщини та рекомендовано надати такі документи або рішення суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Додатково повідомлено, що спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилася (а.с. 13).

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Разом з тим, частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, про що наголошено у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування".

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Отже, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

Аналогічний правовий висновок висловлений також у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 по справі № 565/1145/17, провадження № 61-38298св18.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Відповідно до п. 2.2 та п. 3.2 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилася. Разом з тим, жодних доказів, які б свідчили про повідомлення посадовими особами органу місцевого самоврядування, уповноваженими на вчинення нотаріальних дій, а саме посадовими особами Сільницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області, позивача про наявність заповіту, або ж виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення, матеріали цивільної справи не містять.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивач ОСОБА_1 не був обізнаний про наявність заповіту, складеного на його користь, оскільки посадовими особами органу місцевого самоврядування, уповноваженими на вчинення нотаріальних дій, не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, що є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, та відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини..

Крім того, вирішуючи питання поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд враховує свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

При встановлених обставинах, враховуючи, що строк для прийняття спадщини пропущено позивачем з поважної причин, в інший спосіб позивач не може захистити своє право, суд вважає можливим визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини.

При цьому, на переконання суду, достатнім строком для цього буде два місяці з дня набрання даним рішенням законної сили.

За таких обставин суд доходить висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати суд залишає за позивачем на прохання його представника.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77, 81, 89, 95, 141, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 1270, 1272 ЦК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк у два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 12.02.2024.

Суддя Л.А. Штифурко