П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 року місто Київ

справа № 761/22883/20

провадження№22-ц/824/4633/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 6 червня 2023 року, ухвалене у складі судді Мальцева Д.О.,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 7 березня 2015 року на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , видане приватним нотаріусом КМНО Новицькою Т.О., відповідачу ОСОБА_2 .

Позов обґрунтовано тим, що 19 червня 2020 року позивачем до Першої Київської державної нотаріальної контори подано заяву про прийняття спадщини, що відкрилася зі смертю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заява подавалася на підставі заповіту, вчиненого ОСОБА_3 8 червня 2016 року.

ОСОБА_3 приходиться позивачеві рідною тіткою, а відповідачеві бабусею.

Після смерті дочки ОСОБА_4 , відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , спадкоємцями ОСОБА_4 були її матір ОСОБА_3 та син померлої ОСОБА_2 .

Позивачеві відомо, що ОСОБА_3 після смерті дочки заяву про відмову від прийняття спадщини до нотаріуса не подавала.

ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 , була зареєстрована і постійно проживала спільно разом із донькою однією сім`єю, у тому числі до часу відкриття спадщини, а тому ОСОБА_3 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті доньки.

Виходячи з ч.5 ст.1268 ЦК України спадщина, що відкрилася зі смертю ОСОБА_5 , належала матері померлій ОСОБА_3 з часу відкриття спадщини, - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Через занадто похилий вік, поганий стан здоров`я, у тому числі важкі події у житті втрату в 2013 році сина, ОСОБА_6 , і доньки ОСОБА_7 у 2014 році, тітка ОСОБА_8 не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті доньки ОСОБА_7 . Отже, ОСОБА_3 належала частка спадщини ОСОБА_9 з 5 вересня 2014 року, яку вона прийняла, тобто, 1/6 частка спірної квартири.

Під час подання 19 червня 2020 року заяви до Першої Київської нотаріальної контори про прийняття спадщини, із спадкової справи стало відомо, що приватним нотаріусом КМНО Новицькою Т.О. відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири по АДРЕСА_2 .

Видачу 7 березня 2015 року приватним нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_10 вважає протиправною, а свідоцтво про право на спадщину за законом таким, що підлягає визнанню недійсним, в порядку, визначеному ст.1301 ЦК України, з таких підстав: ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті доньки; при вчиненні ОСОБА_11 заповіту на користь позивача, спадкодавцем було повідомлено, що їй належить частина квартири, оскільки вона та її онук прийняли спадщину пополам; існують розбіжності щодо дати вчинення нотаріальної дії та державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

За відсутності відмови ОСОБА_3 від спадщини, що відкрилася зі смертю доньки, ОСОБА_5 , поданої в установленому ст.ст.1270, 1273 ЦК України порядку, успадкування 1/3 частки житлової квартири виключно ОСОБА_12 , є незаконним, вчиненим всупереч нормі матеріального права, до того ж без відома ОСОБА_3 , тобто діяння спадкоємця ОСОБА_13 є протиправними і такими, що порушили право на спадщину

ОСОБА_14 і такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про нотаріат» і «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в частині встановлення нотаріусом кола осіб, спадкоємців першої черги тощо вбачаються нотаріальні дії, вчинені 7 березня 2015 року з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом приватним нотаріусом Новицькою Т.О.

Приватний нотаріус Новицька Т.О. всупереч ст.42 Закону не витребувала додаткових відомостей щодо спадкоємців за законом, не впевнилася у відсутності у заінтересованих осіб заперечень проти видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 на 1 /3 частину спірної квартири, що призвело до порушення прав ОСОБА_3 на спадщину.

Виходячи із права на успадковану ОСОБА_3 частку спадщини, що відкрилася зі смертю її доньки ОСОБА_4 , припису ст.1223 ЦК України, за якою позивач має право на спадкування як особа, визначені у заповіті від 8 червня 2016 року, то видачею свідоцтва про право на спадщину за законом від 7 березня 2015 року ОСОБА_2 порушено спадкові права позивача.

Порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 6 червня 2023 року відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в який просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки її поясненням. В рішенні суд зазначає, що копія спадкової справи надійшла до суду 14 вересня 2021 року, що не відповідає дійсності, оскільки з матеріалами спадкової справи суд надав позивачці можливість ознайомитись лише у грудні 2022 року під час розгляду справи. Також суд не взяв до уваги, що ОСОБА_15 , перебуваючи до смерті при здоровому глузді, чітко стверджувала, що зверталась до нотаріуса тільки один раз із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Карпюк А.В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Петраш С.А. заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Новицької Т.О. надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 19 червня 2020 року позивачем, ОСОБА_1 , подано до Першої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що відкрилася зі смертю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і до смерті була зареєстрована та постійно проживала по АДРЕСА_3 .

Заява про прийняття спадщини подавалася позивачем на підставі заповіту, вчиненого ОСОБА_3 08 червня 2016 року і нотаріально посвідченого уповноваженою особою Погребняківської сільської ради Семенівського району Полтавської області секретарем сільради Габрієль О.А., зареєстровано в Реєстрі за № 51.

Першою Київською державною нотаріальною конторою за заявою іншого спадкоємця за заповітом ОСОБА_3 , ОСОБА_16 , відкрито Спадкову справу за номером 491/2020, про що внесено запис у Спадковий реєстр за № 65878917.

ОСОБА_3 приходиться позивачу рідною тіткою.

На праві приватної власності ОСОБА_3 , належала 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 , приватизованій нею разом із донькою, ОСОБА_17 , і онуком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 02 листопада 2004 року, виданого на підставі розпорядження (наказу) Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації від 02 листопада 2004 року №3652.

Зазначене житло, ОСОБА_3 отримала разом із чоловіком, ОСОБА_18 (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ) на свою сім`ю, до складу якої входили окрім них ще донька ОСОБА_7 та онук ОСОБА_20.

Тітка, ОСОБА_3 , і її донька ОСОБА_4 були зареєстровані і проживали постійно за цією адресою: по АДРЕСА_3 , - отже, проживали разом сім`єю в розумінні ст. 3 Сімейного кодексу України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , передчасно, ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла. Зазначене, підтверджується, у тому числі, матеріалами спадкової справи № 491/2020 (у Спадковому реєстрі - № 65878917).

Крім того, судом установлено про наявність заяви ОСОБА_3 від 04 березня 2015 року про відмову від прийняття спадщини за законом, яка залишилась після смерті її дочки, ОСОБА_4 , зареєстрована в реєстрі за № 320, посвідчена приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Новицькою Т.О. /а.с.145, том 1/.

За життя ОСОБА_3 не зверталась з вимогами щодо оспорення свідоцтва про прийняття спадщини та не ставила під сумнів заяву від 04 березня 2015 року про відмову від прийняття спадщини.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 зверталася до приватного нотаріуса з заявою про відмову від прийняття спадщини за законом, яка залишилась після смерті її дочки ОСОБА_19 . Така заява зареєстрована в реєстрі, посвідчена приватним нотаріусом. Встановивши, що позивач та відповідач у спірних правовідносинах не позбавляються права на спадкування, позивач не заявила вимог про визнання заяви ОСОБА_3 від 4 березня 2015 року про відмову від прийняття спадщини, що відкрилась після смерті дочки, недійсною, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування спадщини, що відкрилася зі смертю ОСОБА_4 , за законом була її мати, ОСОБА_3 та її син - ОСОБА_20 .

Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно зі ст.1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину.

На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину.

У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

За статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.27 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом.

Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду.

Статтею 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч.ч.1 - 3 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Встановивши наявність чинної заяви ОСОБА_3 від 4 березня 2015 року про відмову від прийняття спадщини за законом, яка залишилась після смерті її дочки, ОСОБА_4 , зареєстрованої в реєстрі за № 320, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новицькою Т.О., та з огляду на те, що вимог у цій справі щодо визнання заяви ОСОБА_3 недійсною позивачем не заявлено, - суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 7 березня 2015 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції безпідставно не враховані пояснення позивачки ОСОБА_1 в тій частині, що зі слів ОСОБА_3 їй відомо, що остання від спадщини після смерті дочки не відмовлялася, прийняла її, проживаючи разом з спадкодавцем на момент смерті, єдиний раз у 2019 році зверталася з заявою до приватного нотаріуса КМНО Білоконь В.О. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дочки, що ставить під сумнів дійсність виданого 7 березня 2015 року ОСОБА_2 свідоцтва про права на спадщину за законом, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки такі обставини виходять за межі предмету позову у цій справі.

Доводи позивача в тій частині, що приватний нотаріус КМНО Новицька Є.В. при видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті його матері, всупереч статті 42 Закону України «Про нотаріат» не витребувала додаткових відомостей щодо спадкоємців за законом, не впевнилася у відсутності у заінтересованих осіб заперечень проти видачі свідоцтва відповідачу, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами спадкової справи до майна померлої ОСОБА_4 .. Спадкоємцями за законом після померлої ОСОБА_4 були її матір ОСОБА_3 та її син ОСОБА_2 , інформація щодо яких міститься в спадковій справі.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, які не мають значення для справи, а саме, не витребував у приватного нотаріуса оригінал заяви ОСОБА_3 про відмову від прийняття спадщини, та не провів судово- почеркознавчу експертизу, про призначення якої вона просила, є безпідставними, оскільки , по-перше, позивач у позові не посилалась на те, що заяву від 4 березня 2015 року ОСОБА_3 не підписувала; по-друге, вимог про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною позивач не заявляла; по-третє, клопотання про призначення експертизи до закриття підготовчого засідання (до 20 березня 2023 року) також заявлено не було.

За таких обставин колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова складена 6 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус