Номер провадження: 22-ц/813/1903/24
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л. М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач Приморська районна адміністрація Одеської міської ради,

відповідачі: ОСОБА_1 , Виконавчий комітет Одеської міської ради,

треті особи: ОСОБА_2 , Департамент Державної архітектурно будівельної інспекції в Одеській області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2023, у складі судді Чернявської Л.М.

встановив:

У листопаді 2015 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання привести в первинний стан квартиру АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу самовільно улаштованої веранди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , яка є власником квартири АДРЕСА_1 , самовільно виконала будівельні роботи з реконструкції вказаної квартири зі збільшенням площі за рахунок улаштування веранди, площею до 10 кв.м.

07.04.2016 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась до суду з уточненим позовом, в якому просила визнати недійсним свідоцтво про право власності ( НОМЕР_1 ) від 19.12.2012 на квартиру АДРЕСА_1 , видане ОСОБА_1 виконавчим комітетом Одеської міської ради; зобов`язати ОСОБА_1 привести в первинний стан квартиру АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самовільно улаштованої веранди. Уточнені позовні вимоги вмотивовані тим, що ОСОБА_1 , яка є власником квартири АДРЕСА_1 , самовільно виконала будівельні роботи з реконструкції вказаної квартири зі збільшенням площі за рахунок улаштування веранди, площею до 10 кв.м., а свідоцтво про право власності ( НОМЕР_1 ) від 19.12.2012 на зазначену квартиру, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі декларації про готовність об`єкту до експлуатації від 16.10.2012 за № 0, яка в подальшому була скасована.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.07.2016 позов задоволено у повному обсязі. Визнано недійсним свідоцтво про право власності ( НОМЕР_1 ) від 19.12.2012 року на квартиру АДРЕСА_1 , видане ОСОБА_1 виконавчим комітетом Одеської міської ради. Зобов`язано ОСОБА_1 привести в первинний стан квартиру АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу самовільно надбудованої веранди. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приморської районної адміністрації Одеської міської ради судовий збір в розмірі 1218 грн.

В подальшому, ухвалою суду від 01.08.2017 заочне рішення було скасовано, а справу призначено до розгляду по суті.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.03.2019 провадження по цивільній справі закрито.

Постановою Одеського апеляційного суду від 27.02.2020 ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06.03.2019 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2023 позов Приморської районної адміністрації Одеської міської ради задоволено у повному обсязі.

Не погодившись з наведеним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд задовольняючи позовні вимоги послався на те, що реконструкція квартири АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом. Висновки суду обґрунтовані листами та іншими документами інспекції ДАБК, управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини та Приморської районної адміністрації оформленими за результатами заходів архітектурно будівельного контролю відносно цієї квартири у період з 2014 по 2015 роки. При цьому суд залишив поза увагою те, що на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації ОСОБА_1 не тільки отримала нове свідоцтво про право власності на реконструйовану квартиру, але й 27.12.2012 зареєструвала право власності на нерухоме майно. В свою чергу, усі документи оформлені інспекцією ДАБК, управлінням з питань охорони об`єктів культурної спадщини та Приморською районною адміністрацією оформлені вже після реконструкції та узаконення цієї квартири. Щодо листа ДАБК №01/11-5236 ОСОБА_1 зазначає, що в даному листі ДАБК не надавала дозвіл на виконання будівельних робіт з реконструкції квартири АДРЕСА_2 , тобто в даному листі йдеться про інший об`єкт нерухомості.

31.01.2024 від представника відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Представники позивача та Виконавчого комітету Одеської міської ради в судове засідання 01.02.2024 не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , як власник квартири АДРЕСА_1 , виконала будівельні роботи з реконструкції вказаної квартири зі збільшенням площі за рахунок улаштування веранди, площею до 10 кв. м, що відображено в технічному паспорті на вказану квартиру, виготовленому в жовтні 2012 року ОМБТІ та РОН.

04.12.2009 Інспекцією ДАБК виявлено самочинне будівництво ОСОБА_1 шляхом реконструкції квартири з улаштуванням веранди, що підтверджується листом N01/11-5236.

Актом обстеження, складеним 18.08.2015 представниками КП ЖКС «Портофранківський» встановлено, що за адресою: АДРЕСА_3 облаштована двома балконами, які обшито та встановлено вікна.

В матеріалах справи містяться копія фотокартки здійсненої реконструкції (надбудови).

Вбачається, що відповідно до Витягу про Державну реєстрацію прав ОСОБА_1 19.12.2012 отримала свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру.

Згідно з відповіддю Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини N01/16/49Д від 02.07.2014 ОСОБА_1 провела реконструкцію на об`єкті культурної спадщини без належного погодження будь-якої проектної документації та без дозволу Управління.

З листа Інспекції ДАБК від 07 листопада 2014 року за N 01/11-13268 вбачається, що 17.07.2014 Наказом N 84 "СК" (Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об`єкта до експлуатації), Інспекцією було скасовано декларацію про початок виконання будівельних 27.07.2012 за N ОД 4 та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 16.10.2022 року за N ОД 0 на "реконструкцію квартири без зміни функціонального призначення" за адресою: АДРЕСА_3 (замовник є ОСОБА_1 ).

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що Інспекцією ДАБК було виявлено самочинне будівництво відповідача шляхом реконструкції квартири з улаштуванням веранди. Так як декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, як підставу для набуття права власності на реконструйовану квартиру з улаштуванням веранди - скасовано, отже і право власності відповідача, зареєстроване на підставі скасованої декларації підлягає скасуванню.

Апеляційний суд не погоджується в повній мірі з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За змістом ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедура взяття на облік безхазяйного нерухомого майна на момент виникнення спірних правовідносин визначалась Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року N 868 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 49 Порядку в разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об`єкти нерухомого майна заінтересованою особою є замовник будівництва, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об`єкт нерухомого майна заявник подає документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Відповідно до пункту 20 Порядку за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Згідно з пунктом 24 Порядку у випадках, установлених законом, державний реєстратор органу державної реєстрації прав після прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, відкриття відповідного розділу Державного реєстру прав та/або внесення записів до зазначеного Реєстру формує свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Разом з тим, свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі N 461/7154/15, від 11 березня 2021 року у справі N 717/1041/19.

Свідоцтво про право власності - це документ, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, оформлений відповідно до встановлених державою у вищезазначених нормативно-правових актах вимог, тобто є правовстановлюючим документом.

Передумовою для його видачі є прийняття державним реєстратором на підставі наданих заявником документів (у тому числі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації) рішення про державну реєстрацію права власності, яке, у свою чергу, є підставою для оформлення та видачі свідоцтва про право власності.

Отже, свідоцтво про право власності на новостворене нерухоме майно видається не на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації, а на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі N 128/2994/16-ц.

Отже, нормами матеріального права не передбачено скасування свідоцтва про право власності внаслідок скасування декларації про початок виконання будівельних робіт та (або) декларації про готовність об`єкта до експлуатації після його отримання.

Так, згідно з частиною п`ятою статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього (частина дев`ята статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Як встановлено судом, 16.10.2012 Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, а саме квартири АДРЕСА_1 .

На час отримання оспорюваного свідоцтва про право власності декларація про початок виконання будівельних робіт та декларація про готовність об`єкта до експлуатації скасовані не були.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

При цьому, ненормативні правові акти суб`єкта владних повноважень, враховуючи також і наявність делегованих повноважень, є актами одноразового застосування та вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

Реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт є актом одноразового застосування, який потягнув за собою настання певних правових наслідків.

Отже, з моменту реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, з якою пов`язується закінчення будівництва об`єкта містобудування, декларація про початок виконання будівельних робіт вичерпала свою дію.

Тобто після отримання ОСОБА_1 19.12.2012 свідоцтва про право власності на спірну квартиру, декларація про готовність об`єкта до експлуатації новоствореного об`єкта містобудування, також вичерпала свою дію.

Подібна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 01 жовтня 2019 року у справі N 826/9967/18, від 27 жовтня 2021 року у справі N 420/6504/19.

Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Водночас, скасування оспорюваного свідоцтва про право власності в даному випадку не забезпечує відновлення порушеного права позивача, на що суд першої інстанції, задовольняючи позов, уваги не звернув.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З огляду на викладене, позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності не забезпечують відновлення порушених прав Приморської районної адміністрації Одеської міської ради.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі N 128/2994/16-ц, від 06 жовтня 2021 року у справі N 761/40279/17.

Саме по собі скасування декларації про початок виконання будівельних робіт і декларації про готовність об`єкта до експлуатації після отримання свідоцтва про право власності на квартиру не може бути підставою для позбавлення особи, що здійснила реконструкцію цієї квартири, права власності на спірний об`єкт нерухомості.

Потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення ЄСПЛ у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки"). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення ЄСПЛ у справі "Лелас проти Хорватії"). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення ЄСПЛ у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Ґаші проти Хорватії", "Трґо проти Хорватії"). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (рішення ЄСПЛ у справі "Москаль проти Польщі"), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (рішення ЄСПЛ у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Тошкуце та інші проти Румунії").

У частині сьомій статті 376 ЦК України передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Вбачається, що будівлю по АДРЕСА_4 , постановою РМ України №970 від 24.08.1963 прийнято під охорону держави як пам`ятку національного значення.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про охорону культурної спадщини" забороняється знесення, заміна пам`яток архітектури.

Статтею 24 Закону України "Про охорону культурної спадщини" передбачено, що власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про охорону культурної спадщини" консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам`яток національного значення здійснюються лише за наявності письмового дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини на підставі погодженої з ним науково-проектної документації.

Як зазначено вище 04.12.2009 Інспекцією ДАБК виявлено самочинне будівництво ОСОБА_1 шляхом реконструкції квартири з улаштуванням веранди, в будинку, який віднесено до пам`ятки архітектури, що підтверджується листом N01/11-5236.

Встановлено, що відповідач провела будівельні роботи з реконструкції квартири з улаштуванням веранди без погодження будь-якої проектної документації та без дозволу Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини та всупереч вимогам ч. 1, ст. 34 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", відповідно до якої замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої про наявність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання ОСОБА_1 привести в первинний стан квартиру АДРЕСА_5 шляхом демонтажу набудованої веранди.

Відповідно до положень п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про скасування свідоцтва про право власності ( НОМЕР_1 ) від 19.12.2012 скасуванню з ухваленням нового в цій частині про відмову в задоволенні позову. В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2023 в частині задоволення позову Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності ( НОМЕР_1 ) від 19.12.2012 на квартиру АДРЕСА_1 скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності ( НОМЕР_1 ) від 19.12.2012 на квартиру АДРЕСА_1 відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 16.02.2024

Головуючий: Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.С. Комлева