Справа № 487/5709/23
Провадження № 2/487/476/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(З А О Ч Н Е)

08.02.2024 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Щербини С.В., за участю: секретаря судового засідання Барської А.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Проніна Юрія Олександровича до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

16.08.2023 року шляхом направлення поштового відправлення (яке надійшло в суд 30.08.2023 року) представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Пронін Ю.О. звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_2 , яким просив стягнути на користь позивача майнову шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 86526,70 грн. та витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову посилався на те, що 16.02.2023 о 22:00 год. ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Jeep Cherokee» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) в м. Кропивницькому, по вул. Тараса Карпи, 55 не надав перевагу в русі транспортному засобу «Renault Megane» (державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ) під керуванням позивача. В результаті ДТП автомобілі зазнали механічних ушкоджень з матеріальними збитками. Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.04.2023 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно звіту від 05.03.2023 вартість відновлювального ремонту позивача склала 154052,20 грн. Оскільки цивільна відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована, МСТБУ прийняло рішення про виплату позивачу відшкодування в розмірі 67525,50 грн., тобто, з врахуванням фізичного зносу автомобіля. Таким, чином різниця між вартістю відновлювального ремонту та сумою виплаченого відшкодування складає 86526,70 грн., що підлягає стягненню з відповідача. Наведені обставини послугували підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді від 04.09.2023 справу прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання у справі.

Ухвалою суду від 09.01.2024 закрито підготовче судове засідання у справі, справи призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача в призначене судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Вимоги заяви підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Проти заочного рішення по справі не заперечував.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, відзиву не подав. Про час слухання справи повідомлялася судовою повісткою, надісланою з рекомендованим повідомленням. До суду повернулось поштове відправлення з відміткою про відсутність відповідача за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем свого проживання, що дає підстави для висновку, що відповідач за зареєстрованим у встановленому порядку місцем свого проживання відсутній, тому він відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим.

Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20.04.2023 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що 16.02.2023 о 22:00 год. керуючи транспортним засобом марки «Jeep Cherokee», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Кропивницький по вул. Тараса Карпи, 55 та наближаючись до перехрестя вул. В. Чорновола та вул. Т. Карпи, рухаючись по другорядній дорозі не надав перевагу в русі транспортному засобі «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, під керуванням ОСОБА_1 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Згідно звіту №SOS_90657 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних внаслідок ДТП без врахування фізичного зносу складових, що замінюються становить 154052,20 грн. Окрім того, згідно ремонтної калькуляції вартість ремонту склала 154052,20 грн.

Відповідно до рішення МСТБУ №90657, відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МСТБУ було прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 відшкодування шкоди в розмірі 67525,50 грн. у відповідно до повідомлення ОСОБА_1 Про ДТП від 16.02.2023. Факт одержання даних грошових коштів позивачем не заперечується.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Законодавець у ч.1 ст.16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч.2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.8, 9).

За змістом положень ч. 3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У відповідності до положень ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 27 грудня 2019 року у справі №686/11256/16-ц.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.4,5 ст. ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, суд приходить до переконання що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт пошкодження його транспортного засобу з вини відповідача.

Оскільки судом встановлено причинний зв`язок між завданою позивачеві шкодою та діями відповідача, суд приходить до переконання про задоволення позову та стягнення з відповідача матеріальної шкоди на суму 86526,70 грн., тобто, різниці між одержаним позивачем страховим відшкодуванням та сумою реальних збитків.

Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10,18,23,76,258,259,263-265,282,352,354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Проніна Юрія Олександровича до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 86526,70 грн.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, апеляційної скарги, якщо їх не буде подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя С.В. Щербина