Провадження № 2/750/113/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі судді Логвіної Т.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про зняття майна з-під арешту,

третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Белова Ольга Степанівна,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про зняття майна з-під арешту.

Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Після її смерті позивач звернувся до приватного нотаріуса ЧМНО Белової О.С. з метою отримання спадщини. Однак листом від 15.03.2021 нотаріус повідомив, що був виявлений арешт накладений на все майно спадкодавця і видача свідоцтва про право на спадщину затримується. Вищезазначений арешт був накладений 17.03.2011 слідчим Слідчого відділу податкової міліції Державної податкової інспекції в Чернігівській області. Постановою про закриття кримінальної справи від 12.11.2012 справа № 901/741 кримінальну справу порушену за фактом умисного ухилення від сплати податку на додану вартість та податку на прибуток підприємства головним бухгалтером ОСОБА_2 провадження закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину. Накладений постановою слідчого арешт на майно ОСОБА_2 скасовано. Проте, вищезазначена постанова не була виконана, а арешт не був знятий, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Представник відповідача Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області подала письмову заяву та зазначила, що відносини, щодо яких виник спір, знаходяться за межами компетенції, функцій та повноважень податкової служби, Головне управління ДПС у Чернігівській області не є належною стороною у справі.

Ухвалою суду від 05 січня 2024 року залучено до розгляду справи в якості співвідповідача Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши наявні у справі матеріали, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.12.2004, посвідчений державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Гезою О.В., зареєстровано в реєстрі за № 5-3291 ОСОБА_2 успадкувала після ОСОБА_4 частину квартири.

Згідно договору дарування від 16.02.2011 посвідчений приватним нотаріусом ЧМНО Беловою О.С., зареєстрований в реєстрі за № 756 ОСОБА_2 безоплатно передала у власність ОСОБА_1 належну їй на праві власності частину квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.11.2019, посвідчений державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Підгайною О.І., зареєстровано в реєстрі за № 2-777 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 успадкували після смерті ОСОБА_3 по 1/8 частини квартири.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 09 вересня 2015 року ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.09.2023 № 178/02-31 позивачу було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/8 частки в праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки на зазначену квартиру та на майно померлої ОСОБА_2 накладено арешти.

Постановою про закриття кримінальної справи від 12.11.2012, винесеною старшим слідчим з ОВС СВ ДПС у Чернігівській області підполковник податкової міліції Сало О.П., кримінальну справу № 901/741 порушену за фактом умисного ухилення від сплати податку на додану вартість у розмірі 4302837 грн. директором ТОВ «Інфіда» Колерко М.О. та головним бухгалтером ОСОБА_2 провадження закрито у зв`язку з відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборн відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.06.2023 №336923754, міститься наступний запис: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження, 10964820 зареєстровано 21.03.2011 року приватним нотаріусом ЧМНО Беловою О.С., об`єкт обтяження частка квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 , підстава обтяження постанова про накладення арешту на майно від 17.03.2011, видавник: Слідчий СВ ПМ ДПІ в Чернігівській області Гузенко Р.В.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 цього Кодексу встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

Проте, арешт на майно було накладено слідчим СВ ПМ ДПІ в Чернігівській області в межах кримінальної справи №901/741 на підставі положень КПК України 1960 року.

При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року, питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Спеціальні підстави законного обмеження особи в реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання в право мирного володіння майном. Зокрема, відповідно до ст.126 КПК 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Правова природа арешту майна не змінилась і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, згідно зі ст.170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Після припинення кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. При цьому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц.

Разом із тим, скасування арешту майна, накладеного слідчим у даному випадку та виходячи з обставин справи, не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин через закриття кримінального провадження.

Таким чином, вважаючи свої права порушеними внаслідок існування арешту майна, позивач має правові підстави для звернення до суду з вказаним позовом.

Враховуючи, що існування арешту перешкоджає позивачу реалізувати своє право власності на майно, з урахуванням того, що кримінальна справа, в межах якої було накладено даний арешт, була закрита в зв`язку з відсутністю події злочину, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог про скасування арешту майна.

При цьому, судом встановлено, що позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що слідчі дії, у тому числі, накладення арешту на майно позивача, у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 здійснювалось працівниками слідчого відділу податкової міліції Державної податкової інспекції у м. Чернігові.

Відповідно до ч.1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», у складі органів державної податкової служби знаходяться відповідні спеціальні підрозділи по боротьбі з податковими правопорушеннями (далі - податкова міліція).

Відповідно до п.2,3 Указу Президента від 18.03.2013 №141/2013 «Про Міністерство доходів і зборів України», Міністерство доходів і зборів України є правонаступником Державної податкової служби України та Державної митної служби України, що реорганізуються. Установити, що до прийняття законодавчих та інших нормативно-правових актів: у складі Міністерства доходів і зборів України та його територіальних органів утворюються та діють підрозділи податкової міліції.

Постановою Кабінету Міністрів України №160 від 21.05.2014, утворено Державну фіскальну службу України.

Відповідно до п.7 Постанови Кабінету Міністрів України №236 від 21.05.2014 «Про Державну фіскальну службу України», у складі ДФС та її територіальних органах діють підрозділи податкової міліції, які здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, виконують оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 вересня 2019 року № 846 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», яка набула чинності 27.09.2019 (далі Постанова № 846), зокрема, були внесені зміни до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів від 18.12.2018 р. № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», якими передбачено, що підрозділи податкової міліції у складі Державної фіскальної служби України продовжують здійснювати повноваження та виконувати функції з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, здійснюючи оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну та охоронну функції до завершення здійснення заходів з утворення центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Таким чином, зазначеною постановою КМУ № 846 передбачено виключення у ДПС України функцій з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Останнім органом, у складі якого діяла податкова поліція, є ДФС України.

Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань вбачається, що станом на 02.01.2024 ГУ ДФС у Чернігівській області перебуває в стані припинення, тобто його правосуб`єктність не припинена.

Таким чином, ГУ ДФС у Чернігівській області є належним відповідачем у даній справі, а тому позовні вимоги до нього підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 256, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області (вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, ), Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, код ЄДРПОУ 39392183) про зняття майна з-під арешту задовольнити частково.

Скасувати арешт (обтяження № 33754069) накладений постановою слідчого СВ ПМ ДПІ в Чернігівській області Гузенко Р.В. про накладення арешту на майно № б/н від 17.03.2011, а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні позовних вимог до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: