КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Діденко Є.В.
Єдиний унікальний номер справи № 756/7199/23
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6793/2024
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що 25 листопада 2022 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача - «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля відповідача ОСОБА_2 - «Ford» д.н.з. НОМЕР_2 .

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року за фактом ДТП ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «Страхова група «Оберіг», дія страхового полісу з 10 травня 2022 року по 09 травня 2023 року, страхова сума 130 000,00 грн.

Після ДТП позивач звернувся до страхової компанії для виплати страхового відшкодування, однак страхова компанія провела огляд автомобіля, але шкоду не відшкодувала. У зв?язку з цим, позивач звернувся до суб?єкта оціночної діяльності, який на його замовлення надав висновок про вартість відновлювального ремонту (матеріального збитку), згідно з яким вартість матеріального збитку автомобіля позивача становить 167 849,87 грн. Страхова компанія до цього часу жодної суми не виплатила.

Тому, позивач просить стягнути суму відшкодування шкоди з відповідача ТДВ «Страхова група «Оберіг» в межах ліміту страхового відшкодування в сумі 130 000,00 грн., а залишок збитку в сумі 37 849,87 грн. стягнути з відповідача ОСОБА_2 .

Також, просить стягнути солідарно з відповідачів судові витрати, які складаються з судового збору 1678,50 грн., 39 000,00 грн. - витрати на правничу допомогу, та 7000,00 грн. - проведення експертизи вартості збитку.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТДВ «Страхова група «Оберіг» на користь ОСОБА_1 суму відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 127 500 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 суму відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 37 849 грн. 87 коп.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ТДВ «Страхова група «Оберіг» на користь ОСОБА_1 суму судових витрат в загальному розмірі 15 975 грн. 00 коп., з яких: 1275,00 грн. - сума судового збору, 3430,00 грн. - витрати на залучення експерта, 11270,00 грн. - витрати на правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судових витрат в загальному розмірі 15 378 грн. 50 коп., з яких: 378,50 грн. - сума судового збору, 3500,00 грн. - витрати на залучення експерта, 11500,00 грн. - витрати на правничу допомогу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ТДВ «Страхова група «Оберіг» подало до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції протиправно проігнорував та відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі №756/7199/23.

Вказує, що висновки експерта не мають більшої юридичної сили, аніж звіт оцінювача. Такі докази мають оцінюватись в однаковій мірі з наданням чудом аргументованих пояснень з приводу відхилення одного доказу та прийняття іншого.

Вважає, що висновок №16 експертного товарознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, є неналежним, недостовірним та недопустимим.

Звертає увагу, що на момент настання ДТП, транспортний засіб «Ford» д.н.з. НОМЕР_2 не пройшов обов'язковий технічний контроль, тож експлуатація даного транспортного засобу була заборонена у відповідності із Законом України «Про дорожній рух», у зв'язку з чим його не було допущеного до дорожнього руху. Відтак, транспортний засіб «Ford» д.н.з. НОМЕР_2 не можна вважати забезпеченим транспортним засобом.

Вказує, що поліс ЕР-208914197 на момент настання вищевказаної ДТП не був чинний. Тому, ТДВ «Страхова група «Оберіг» не вбачає підстав для кваліфікації вказаної події страховим випадком, тож у ТДВ «Страхова група «Оберіг» відсутній обов`язок по відшкодуванню шкоди відносно вказаної події.

Апелянт переконаний, що заявлений розмір витрат позивача на правову допомогу не підлягає задоволенню.

Просив проводити розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін.

До Київського апеляційного суду, 24 січня 2024 року, надійшов відзив, в якому позивач зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Вважає, що апеляційна скарга має бути відхилена, а оскаржуване рішення залишено без змін, як таке, що ухвалено судом із додержанням норм матеріального та процесуального права при повному дослідженні судом всіх обставин справи.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення страхового відшкодування у розмірі 167 849,87 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 25 листопада 2022 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача - «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля відповідача ОСОБА_2 - «Ford» д.н.з. НОМЕР_2 .

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року за фактом вказаного ДТП, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно з полісом № 208914197, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «Страхова група «Оберіг», дія страхового полісу з 10 травня 2022 року по 09 травня 2023 року, страхова сума 130 000,00 грн., франшиза - 2500,00 грн., страхувальник - ОСОБА_3 . У графі «чи підлягає ТЗ обов`язковому технічному контролю», наявна позначка ХХХ.

Позивач звернувся до страхової компанії відповідача для отримання страхового відшкодування.

Відповідно до актів огляду транспортного засобу від 25 листопада 2022 року та 30 листопада 2022 року, автомобіль позивача був оглянутий представником страхової компанії.

Згідно зі звітом № 127214 від 29 січня 2023 року, наданим представником відповідача ТДВ «Страхова група «Оберіг», замовник - ТОВ «Едак», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 106101,91 грн., в тому числі ПДВ 9631,43 грн.

Відповідно до листа Регіонального сервісного центра ГСЦ МВС в м. Києві Головного сервісного центра МВС в м. Києві, транспортний засіб «Ford Transit» д.н.з. НОМЕР_2 , тип - вантажний фургон (пікап), вантажопідйомність 0,79 тони, підлягає обов`язковому технічному контролю один раз на два роки. Станом на 25 листопада 2022 року інформація про протокол ОТК - відсутня.

Виплату страхового відшкодування відповідач ТДВ «Страхова група «Оберіг» - не здійснив.

На підставі статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до підпункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме винною особою.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено правило, згідно якого, при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Під оціненою шкодою розуміється процес визначення вартості майна на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з вимогами статті 12 цього Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з висновком № 16 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу, складеного 23 грудня 2022 року судовим експертом ОСОБА_4, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 становить 159 216 грн. 92 коп.; вартість матеріального збитку - 167 849,87 грн., дата оцінки - 25 листопада 2022 року. У висновку вказано, що судовий експерт попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 384,385 КК України.

Також, у судовому засіданні першої інстанції був допитаний судовий експерт ОСОБА_4 , який пояснив, що вказаний висновок він виконав на замовлення позивача на підставі договору. При огляді автомобіля був присутній аварійний комісар страхової компанії, про що зазначено в протоколі огляду, а також направлялось повідомлення про дату і час огляду ОСОБА_2 , який на огляд не прибув. Вартість відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 159 216 грн. 92 коп. є сумою без врахування втрати товарної вартості, а сума 167 849,87 грн. - з урахуванням втрати товарної вартості. Відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, коефіцієнт фізичного зносу для автомобілів і складників, строк експлуатації яких до 7 років - дорівнює «0», і оскільки строк експлуатації автомобіля позивача - до 7 років, то такий коефіцієнт приймався як «0». Сума ПДВ експертом не включалась до розрахунку відновлювального ремонту, а у калькуляції ремонту врахована дилерська надбавка 20 % на запчастини, оскільки це є обов`язковою умовою придбання запчастин у офіційного дилера. Однак, це не є сумою ПДВ, яка у разі необхідності розраховується і вказується по іншому.

Дані висновку судової автотоварознавчої експертизи узгоджуються з даними щодо механізму ДТП та локалізацією пошкоджень транспортного засобу, судова експертиза проведена у відповідності до вимог чинного законодавства та методики проведення даного виду експертиз, експерт попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України.

Колегія суддів також погоджується із висновками суду першої інстанції, позивачем доведено завдання йому шкоди внаслідок ДТП винними діями відповідача ОСОБА_2 .

На дату вчинення ДТП, згідно з полісом № 208914197 цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «Страхова група «Оберіг», дія страхового полісу з 10.05.2022 по 09.05.2023 р., страхова сума 130 000,00 грн., франшиза - 2500,00 грн., страхувальник - ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

В порядку ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В порядку ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч. 1 ст.1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ст.1194 ЦК України в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяною життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 цього Закону).

Положеннями ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортному засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В порядку визначеному ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц роз`яснено, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом і в постановах від 30 січня 2019 року у справі № 755/9320/15-ц, від 24 лютого 2020 року у справі № 707/2727/18 та інших, що свідчить про усталену судову практику у таких правовідносинах.

У постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), Велика Палата Верховного Суду, у пунктах 136, 137 указаної постанови зазначила, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 22 квітня 2019 року у справі №761/14285/16-ц, жодним нормативно-правовим актом України не передбачено обов`язок потерпілого надати акт виконаних робіт, тоді як розмір понесених збитків підтверджується висновком експертизи.

Однак, Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2019 року у справі №570/5521/16-ц вказав на те, що всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані з компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючи до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таким операціям.

Таким чином, позивач виконав всі обов`язки, покладені на нього Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», надав належні та допустимі докази, а відповідач своїх зобов`язань не виконав. Тому суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про те, що відповідач ТДВ «Страхова група «Оберіг» неправомірно не здійснює виплату на користь позивача суми страхового відшкодування, наявність будь-яких законних підстав для відмови у виплаті відшкодування, відповідачем не доведено, а тому з відповідача ТДВ «Страхова група «Оберіг» підлягає стягненню шкоди у межах ліміту страхового відшкодування (без урахування втрати товарної вартості), який з вирахуванням франшизи складає 127 500,00 грн., з відповідача ОСОБА_2 - 37 849,87 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо неправомірної відмови суду першої інстанції клопотання про зупинення провадження у справі №756/7199/23про недійсність полісу ЕР-208914197 та погоджується з висновком суду, що відсутні підстави, які би об`єктивно унеможливлювали розгляд цієї справи.

Апеляційний суд вважає, ТДВ «Страхова група «Оберіг» під час укладення договору обов`язкового страхування (поліс), повинен був перевірити, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, інформацію щодо належності транспортного засобу до типу вантажних і необхідності проходження цим транспортним засобом обов`язкового технічного контролю за час дії спірного полісу. Таким чином, посилання позивача, що відповідач приховав від представника страхової компанії відомості щодо проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу, є необґрунтованими.

Обґрунтованими є і висновки суду про те, що витрати, понесені ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу на підставі документів, що підтверджують оплату позивачем професійних послуг адвоката, підлягають стягненню з ТДВ «Страхова група «Оберіг» в сумі 23 000,00 грн. в рівних частинах з відповідачів по 11 500,00 грн.

Також апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що суму правничої допомоги з відповідача ТДВ «Страхова група «Оберіг» слід зменшити пропорційно до задоволених позовних вимог та стягнути 11 270,00 грн., а також стягнути з відповідачів витрати на залучення експерта в розмірі 3 500,00 грн. - з відповідача ОСОБА_2 , та 3 430,00 грн. (пропорційно до задоволених вимог) до ТДВ «Страхова група «Оберіг».

Доводи апеляційної скарги в цілому повторюють доводи відзиву на позовну заяву, належна оцінка яким була надана судом першої інстанції, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова