1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/1364/24 2-з/335/17/2024
про забезпечення позову
12 лютого 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Романько О.О., розглянувши без повідомлення учасників справи, заяву позивача ОСОБА_1 подану через представника адвоката Солтіс Ірину Володимирівну про забезпечення позову,-
05.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову наданою разом з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики на загальну суму 268 298,19 грн..
В обґрунтування своєї заяви зазначив, що враховуючи розмір невиконаних зобов`язань, а також небажання відповідача повертати позику та відсотки, вважає, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та ОСОБА_2 може позбутися належного йому майна в ході розгляду позовної заяви задля уникнення звернення стягнення на це майно у ході виконавчого провадження. Просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача у виді квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та грошові кошти, які належать ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_1 та знаходяться на рахунках в будь-яких банківських установах.
Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Романько О.О. з 13.30 год. 07.02.2024 по 10.00 год. 12.02.2024 знаходилася в нарадчій кімнаті за кримінальним провадженням.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов може забезпечуватися, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Частиною третьою статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Процесуальний закон передбачає право особи у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову подати до суду заяву про забезпечення позову, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
В заяві заявник зазначив, що він звернувся до відповідача ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості через неповернення позики з відсотками. Зазначено, що загальна сума вимог складає 268 298,19 грн..
Необхідність застосування заходів забезпечення позову ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та ОСОБА_2 може позбутися належного їй майна в ході розгляду позовної заяви задля уникнення звернення стягнення на це майно під час виконавчого провадження.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Відповідно до пункту 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі, для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.
Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Виходячи з вказаних норм, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів про забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.
Мотиви поданої заяви зводяться до того, що під час розгляду справи та у разі задоволення позову відповідач може позбутися належного їй майна, унеможливить виконання рішення суду по справі і тому позивач вважає за необхідне застосувати забезпечення позову, щоб в подальшому уникнути ускладнення при виконанні рішення суду.
Окремо суд звертає увагу на те, що заява про забезпечення позову містить обґрунтування співмірності саме щодо арешту нерухомого майна квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Задля цього долучені докази щодо середньозваженої ринкової вартості такого майна, яка згідно інформації наданої суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , складає 714 992,00 грн. без ПДВ, що в свою чергу майже втричі перевищує суму загальних позовних вимог висунутих до відповідача. При цьому, доводів про необхідність додаткового накладення арешту і на грошові кошти відповідача, які знаходяться на рахунках у будь-яких банківських установах, заява про забезпечення позову взагалі не містить.
За фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.
Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII (зі змінами та доповненнями) набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території.
У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України. На тимчасово окупованій території будь-який правочин щодо нерухомого майна, у тому числі щодо земельних ділянок, вчинений з порушенням вимог вказаного Закону, інших законів України, вважається недійсним з моменту вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частини 4-6 ст. 11 зазначеного Закону).
Таким чином, для того, щоб купівля-продаж нерухомого майна мала юридичне значення, угоду необхідно оформлювати за законодавством України, тобто зі зверненням до українського нотаріуса та належною державною реєстрацією речових прав на контрольованій території.
З метою забезпечення та захисту прав та законних інтересів власників, інших правонабувачів нерухомого майна, надання послуг з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Міністерством юстиції України було прийнято Наказ «Про врегулювання відносин, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, що розташоване на тимчасово окупованій території України» від 28.03.2016 № 898/5, який установив, що державна реєстрація права власності та інших речових прав на нерухоме майно, що розташоване в межах території Автономної Республіки Крим, міста Севастополя, а також тимчасово окупованої території Донецької та Луганської областей, проводиться незалежно від місцезнаходження такого майна.
Водночас посвідчити договір купівлі-продажу нерухомості може не будь-який нотаріус. Посвідчення договорів щодо відчуження житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна здійснюється за місцезнаходженням такого майна або за зареєстрованим місцем проживання фізичної особи-однієї із сторін відповідного договору (згідно із Законом України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII та Наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5).
Щодо внутрішньо переміщених осіб, які вимушено проживають не за зареєстрованим місцем проживання, варто зазначити наступне: відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи. Таким чином, для таких осіб передбачається можливість звернення до нотаріуса за новим місцем проживання, яке зазначене у довідці про взяття на облік.
Повномасштабне вторгнення на територію нашої країни викликає низку законодавчих змін, які, зокрема, стосуються і порядку розпорядження нерухомим майном, що знаходиться на тимчасово окупованій території.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання державної реєстрації та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану» від 6 березня 2022 р. № 209 відповідно до статей 12-1, 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» Кабінет Міністрів України постановлено, що в умовах воєнного стану та протягом одного місяця з дня його припинення або скасування державна реєстрація юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація), надання/отримання відомостей/інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр), Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), у тому числі шляхом безпосереднього доступу до них, проводиться/забезпечується з урахуванням певних особливостей, зокрема:
1) забороняється державна реєстрація, вчинення інших реєстраційних дій:
державними реєстраторами юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державними реєстраторами речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що перебувають у трудових відносинах із суб`єктом державної реєстрації/суб`єктом державної реєстрації прав (далі - державні реєстратори), місцезнаходженням яких є адміністративно-територіальна одиниця, що належить до територій активних бойових дій (крім територій активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) та тимчасово окупованих Російською Федерацією територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата завершення бойових дій або тимчасової окупації;
нотаріусами, робоче місце (контору) яких розташовано в межах адміністративно-територіальної одиниці, що належить до територій активних бойових дій (крім територій активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) та тимчасово окупованих Російською Федерацією територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата завершення бойових дій або тимчасової окупації;
державними та приватними виконавцями, що не включені до переліку, про який Міністерство юстиції повідомляє технічному адміністратору Державного реєстру прав.
Також, відповідно до п. 1-2 цієї Постанови установлено, що протягом дії воєнного стану:
1)припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в межах адміністративно-територіальних одиниць, що належать до територій активних бойових дій (крім територій активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата завершення бойових дій або тимчасової окупації;
2)в межах адміністративно-територіальних одиниць, що не належать до територій активних бойових дій (крім територій активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) та тимчасово окупованих Російською Федерацією територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата завершення бойових дій або тимчасової окупації, доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, забезпечується з урахуванням зумовлених умовами воєнного стану технічних характеристик (можливостей) . Відновлення доступу державного реєстратора до Єдиного державного реєстру/Державного реєстру прав, що продовжує перебувати у трудових відносинах із відповідним суб`єктом державної реєстрації/суб`єктом державної реєстрації прав, здійснюється у порядку, передбаченому підпунктом 10-6 пункту 1 цієї постанови, за відсутності діючого рішення про тимчасове блокування чи анулювання доступу до відповідного реєстру. Відновлення доступу нотаріуса до Єдиного державного реєстру/Державного реєстру прав здійснюється за відсутності діючого рішення про тимчасове блокування чи анулювання доступу до відповідного реєстру.
3)у разі появи загрози несанкціонованого доступу до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, зокрема внаслідок тимчасової окупації державою-агресором певної адміністративно-територіальної одиниці, адміністратор таких реєстрів невідкладно припиняє доступ користувачів до них в межах відповідної території, про що у дводенний строк інформує Міністерство юстиції.
Цей факт визнається і заявником, окремо в заяві зазначено про те, що він є загальновідомим.
Отже, щодо нерухомого майна, розташованого у межах адміністративно-територіальних одиниць, визначених зазначеним Переліком, укладати договори, зокрнема, купівлі-продажу поки що заборонено.
З матеріалів наданих до суду не вбачається наявність інформації, що відповідач ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою та має намір чи намагається вчинити будь-які дії, які скеровані на відчуження її нерухомого майна, що знаходиться на непідконтрольній державі території.
За цих обставин, суд зазначає, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Також, заявник просить накласти арешт окрім нерухомого майна, і на грошові кошти відповідача, що в свою чергу може порушити права ОСОБА_2 ..
Виходячи з характеру заявлених позовних вимог, суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
Суддя вважає, що відсутні причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, оскільки до заяви не долучено жодних документів з яких би вбачалося, що ОСОБА_2 наразі взагалі має можливість розпорядитися своїм нерухомим майном, а так само те, що накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках у будь-яких банківських установах буде співмірним з заявленими вимогами.
У цивільному судочинстві відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Окрім цього, заявник ставить питання про накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, і в цей же час зазначає про те, що суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Але ж в даному випадку мова йде про один вид забезпечення позову, який позивач вважає за необхідне застосувати, і про ще будь-які види такого забезпечення питання останнім не порушувалося.
Таким чином, суду не було надано доказів, що обраний заявником захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, та що у разі його застосуванню буде забезпечено: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ОСОБА_1 без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками.
Виходячи з того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, на час розгляду даної заяви про забезпечення позову, не вбачається.
Заявником не обґрунтовано, яким чином невжиття обраного заходу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання ймовірного рішення суду про стягнення боргу та відсотків за договорами позики.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст. ст. 149, 151, 152, 153, 260-261, 353 ЦПК України, суд ,-
В задоволенні заяви ОСОБА_1 поданої через представника адвоката Солтіс Ірини Володимирівни про забезпечення позову - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів в порядку ч. 2 ст.261, ст.354 ЦПК України.

Повний текст ухвали суду складено 12.02.2024.

Суддя: О.О. Романько