Справа № 464/1842/22 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/811/2760/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка №4» на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 31 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка №4» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заборгованості з оплати заробітної плати та середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила: скасувати накази комунального некомерційного підприємства (далі КНП) «Стоматологічна поліклініка №4»: №9/к/тм від 14.04.2022 року про оголошення догани; №10/к/тм від 15.04.2022 року про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення; №103/к від 15.04.2022 року про звільнення; поновити на посаді сестри медичної зі стоматології у КНП «Стоматологічна поліклініка №4»; стягнути невиплачену заробітну плату за період з 01.03.2022 року по 15.04.2022 року в сумі 9750 грн. та середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.04.2022 року до поновлення її на роботі; зобов`язати КНП «Стоматологічна поліклініка №4» внести зміни до трудової книжки, а саме: в розділі «Відомості про роботу» зазначити «Запис за №5 є недійсним».

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 01.01.1993 року вона працює в КНП «Стоматологічна поліклініка №4» (первинна назва медичного закладу Комунальна 4-а стоматологічна поліклініка м. Львова) на посаді сестри медичної із стоматології, за весь період роботи не отримувала жодних зауважень чи нарікань зі сторони співробітників, роботодавця, до неї жодного разу не застосовувались дисциплінарні стягнення.

З початком військової агресії російської федерації проти України 24.02.2022 року, в перші дні війни було незрозуміло масштаб військової агресії, тому роботодавцем надано трудовому колективу усні вказівки залишатись вдома, на робочому місці знаходився тільки адміністративний персонал, обслуговування пацієнтів не відбувалось.

З 28.02.2022 року роботодавець почав вимагати у медперсоналу взяття відпусток без збереження заробітної плати і більшість працівників КНП «Стоматологічна поліклініка №4», з метою уникнення подальших конфліктів з адміністрацією підприємства, погодились написати відповідні заяви, однак, вона відмовилась писати таку заяву і тиск на неї посилився, проте, незважаючи на такий, вона виходила на роботу, але двері були зачинені.

02.03.2022 року, у неї відбулась розмова з в.о. генерального директора Нечипоренком Б.А., який повідомив, що у випадку неподання заяви на відпустку за власний рахунок, вона буде звільнена, при цьому, він зазначив, що не дозволяє їй виходити на роботу, тому, в подальшому, вона не виходила на роботу не з власної вини і не від бажання прогулювати роботу, а через зазначену вище ситуацію.

Приблизно 13.03.2022 року їй стало відомо про існування наказу департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації від 09.03.2022 року, яким заборонялося примушування працівників закладів охорони здоров`я йти у відпустку за власний рахунок. У зв`язку з цим, 14.03.2022 року вона вирішила вийти на роботу попри заборону керівника, а коли з`явилась на робочому місці та повідомила головну медичну сестру ОСОБА_3 про те, що вийшла на роботу, її в черговий раз повідомили, що не дозволено виходити на роботу, оскільки всі знаходяться у відпустці за власний рахунок.

Незважаючи на зауваження головної медичної сестри ОСОБА_3 та погрози зі сторони в.о. генерального директора Нечипоренка Б.А. щодо звільнення, починаючи з 14.03.2022 року по 15.04.2022 року включно, вона кожного дня знаходилась на роботі.

23.03.2022 року, у зв`язку з вкрай напруженою атмосферою на роботі та через постійний тиск зі сторони керівництва, вона звернулась до роботодавця з письмовою вимогою щодо припинення відносно неї протиправної поведінки та здійснення нарахування та виплати заробітної плати у відповідності до чинного законодавства, однак, 24.03.2022 року її запросили в кабінет в.о. генерального директора Нечипоренка Б.А. і, в присутності головної медсестри ОСОБА_3 , юрисконсульта ОСОБА_4 , начальника відділу кадрів Левус С., вручили лист від роботодавця за №070, датований 16.03.2022 року, в якому їй пропонувалось в строк протягом 1 робочого дня, починаючи з моменту отримання цього листа, надати пояснення щодо її відсутності на роботі в період з 01.03.2022 року по 14.03.2022 року. Додатком до цього листа були акти №01/03/22 від 01.03.2022 року, №02/03/22 від 02.03.2022 року та №14/03/22 від 14.03.2022 року про її відсутність на робочому місці. В актах також вказувалось, що причина відсутності працівника невідома та засвідчено її відмову щодо оформлення відпустки без збереження заробітної плати.

04.04.2022 року вона повторно звернулася до роботодавця з вимогою про усунення порушення її прав і виплату заробітної плати, припинення тиску, а також надала власну оцінку відносно складених актів, однак, роботодавець порушень не усунув.

15.04.2022 року її запросили в кабінет в.о. генерального директора Нечипоренка Б.А., де у його присутності, а також у присутності головної медсестри ОСОБА_3 , юрисконсульта ОСОБА_4 , начальника відділу кадрів Левус С., їй пред`явили проекти трьох наказів про звільнення, а саме: за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України; за згодою сторін на підставі ст.36 КЗпП України та у зв`язку з прогулом на підставі ст.40 КЗпП України, а після її відмови, повідомили про звільнення та вручили наказ №9/к/тм про оголошення догани за прогули без поважних причин з 25.02.2022 року по 14.03.2022 року, наказ №10/к/тм про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за грубе порушення трудової дисципліни на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України та наказ 103/к про звільнення, згідно якого, її звільнено за прогул без поважної причини на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Вважає, що її звільнення з роботи відбулось незаконно, без належних та допустимих доказів вини, яка взагалі відсутня.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 31 липня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ №9/к/тм КНП «Стоматологічна поліклініка №4» від 14.04.2022 року про оголошення догани ОСОБА_1 .

Визнано незаконним та скасовано наказ №10/к/тм КНП «Стоматологічна поліклініка №4» від 15.04.2022 року про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_1 .

Визнано незаконним та скасовано наказ №103/к КНП «Стоматологічна поліклініка №4» від 15.04.2022 року про звільнення ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на посаді сестри медичної у стоматології КНП «Стоматологічна поліклініка №4».

Стягнуто з КНП «Стоматологічна поліклініка №4» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за період з 01.03.2022 року по 15.04.2022 року в сумі 9750 грн.

Стягнуто з КНП «Стоматологічна поліклініка №4» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.04.2022 року до 31.07.2023 року у розмірі 138784 грн. 80 коп.

Стягнуто з КНП «Стоматологічна поліклініка №4» в дохід держави судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

В решті вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач КНП «Стоматологічна поліклініка №4», просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачка була відсутня на робочому місці в період з 01.03.2022 року по 15.04.2022 року, чим грубо порушила правила трудової дисципліни.

Наголошує, що позивач не надала суду жодних доказів про те, що вона дійсно перебувала на своєму робочому місці чи на території КНП «Стоматологічна поліклініка №4» у спірний період, вказана обставина ґрунтується лише на її поясненнях.

Зауважує, що зі сторони роботодавця жодних вказівок не виходити на роботу не надходило, КНП «Стоматологічна поліклініка №4» працювала та обслуговувала населення згідно затвердженого графіку, простій на підприємстві не оголошувався, робочий графік не змінювався.

Не погоджується апелянт з висновком суду про те, що обставини, викладені в актах щодо відсутності позивачки на роботі, є суперечливими, оскільки у відзиві на позовну заяву було чітко звернуто увагу саме на дотриманні чинного трудового законодавства.

Стосовно твердження суду про неодноразовий виклик осіб, які брали участь у складанні актів про порушення трудової дисципліни, апелянт зазначає, що керівник та юрисконсульт КНП «Стоматологічна поліклініка №4» звільнились з роботи, а начальник відділу кадрів жодних судових викликів не отримувала.

Зазначає, що твердження щодо різних варіантів наказів про звільнення є неправдивим, оскільки позивачці було запропоновано підписати виключно три накази, а саме: №9/к/тм від 14.04.2022 року, №10/к/тм від 15.04.2022 року та №103/к від 15.04.2022 року, жодних доказів про наявність інших за змістом наказів ОСОБА_1 не надавала.

Звертає увагу, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт здійснення на неї тиску зі сторони адміністрації підприємства, окрім того, не роз`яснено, в чому полягало погіршення умов праці, не наведено прикладів зверхнього ставлення до працівників.

Вважає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не надано належної правової оцінки дослідженим у судовому засіданні доказам і, відповідно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 09.09.1988 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем «4-а стоматологічна поліклініка». З 01.01.1993 року переведена на посаду медсестри, 22.12.2012 року назву її посади змінено на «сестра медична зі стоматології». У 2017 року Комунальну 4-у стоматологічну поліклініку реорганізовано у комунальне некомерційне підприємство «Стоматологічна поліклініка №4».

Наказом КНП «Стоматологічна поліклініка №4» №9/к/тм від 14.04.2022 року «Про оголошення догани ОСОБА_5 »: визнано до ОСОБА_1 , сестри стоматологічного кабінету, робочі дні з 25.02.2022 року по 14.03.2022 року днями прогулів без поважних причин (п.1); у табелі обліку використання робочого часу І. Мельник дні з 25.02.2022 року до 14.03.2022 року позначити як прогули (п.2); зарплату за робочі дні з 25.02.2022 року до 14.03.2022 року не нараховувати (п.3); за грубе порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 оголошено догану (п.4).

Підставою для винесення даного наказу слугували: акт №01/03/2022 від 01.03.2022 року, акт №02/03/2022 від 02.03.2022 року, акт №14/03/22 від 14.03.2022 року про факт відсутності на робочому місці, акт №31/03/2022 від 31.03.2022 року, акт №05/04/2022 від 05.04.2022 року.

Згідно акту №01/03/22 від 01.03.2022 року, такий складений комісією в складі: в.о. генерального директора ОСОБА_6 , головної медсестри ОСОБА_7 , начальника відділу кадрів С.Левус, юрисконсульта А.Кошлакова, про те, що сестра медична ОСОБА_1 відсутня на робочому місці 01.03.2022 року з 13.40 год до 20.00 год., про поважність причин відсутності ОСОБА_8 , остання не повідомила, оформити відпустку без збереження заробітної плати відмовилась.

Аналогічний за змістом акт складено і 02.03.2022 року про відсутність ОСОБА_1 на роботі з 07.30 год. до 14.50 год., при цьому, причиною відсутності зазначено її пояснення про введення військового стану в Україні, оформити відпустку без збереження заробітної плати на день відсутності на роботі відмовилась.

З акту №14/03/22 від 14.03.2022 року вбачається, що такий складений комісією про те, що сестра медична ОСОБА_1 з 03.03.2022 року по 13.03.2022 року не приступила до виконання трудових обов`язків та була відсутня на робочому місці. Причину відсутності сестри медичної ОСОБА_1 не з`ясовано.

Наказом КНП «Стоматологічна поліклініка №4» №10/к/тм від 15.04.2022 року «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на ОСОБА_9 »: визнано для ОСОБА_1 , сестри медичної стоматологічного кабінету, робочі дні з 15.03.2022 року по 31.03.2022 року днями прогулів без поважних причин (п.1); у табелі обліку використання робочого часу І.Мельник дні з 15.03.2022 року до 31.03.2022 року позначити як прогули (п.2); заробітну плату за робочі дні з 15.03.2022 року до 31.03.2022 року не нараховувати (п.3); за грубе порушення трудової дисципліни застосувати до ОСОБА_1 , сестри медичної зі стоматології, згідно з п.2 ст.147 КЗпП України, дисциплінарне стягнення у виді звільнення з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України (п.4).

Підставою для винесення даного наказу слугували: акт №31/03/22 від 31.03.2022 року про факт відсутності на робочому місці, акт №11/04/22 від 11.04.2022 року, акт №13/04/22 від 13.04.2022 року, доповідна записка ПДК з питань перевірки дотримання трудової дисципліни в КНП «СП №4» про вжиті заходи зі з`ясування причин відсутності працівника на роботі від 13.04.2022 року.

Актом №31/03/22 від 31.03.2022 року про факт відсутності на робочому місці комісією констатовано, що з 14.03.2022 року по 31.03.2022 року сестра медична ОСОБА_1 не приступила до виконання трудових обов`язків та була відсутня на робочому місці. Причину відсутності сестри медичної ОСОБА_1 не з`ясовано. Водночас в акті зазначено, що сестра медична ОСОБА_1 прибувала на робоче місце 23.03.2022 року поза робочим часом, щоб передати письмову вимогу, однак, на робочому місці у робочий час була відсутня.

Актом №11/04/22 від 11.04.2022 року, складеним в.о. генерального директора Нечипоренко Б.А., юрисконсультом ОСОБА_10 , секретарем-друкаркою ОСОБА_11 , зафіксовано те, що 11.04.2022 року в кабінеті ген. директора сестра медична ОСОБА_1 ознайомилась з листом №092 від 11.04.2022 року з проханням надати письмові пояснення щодо причин відсутності на робочому місці та актом №31/03./22 від 31.03.2022 року про відсутність на робочому місці. Від підпису про ознайомлення ОСОБА_1 відмовилась, копії перелічених документів отримала.

Акт №13/04/2022 від 13.04.2022 року складений про те, що до 13.04.2022 року сестра медична ОСОБА_1 не надала письмові пояснення щодо причин відсутності на робочому місці у відповідь на лист №092 від 11.04.2022 року та акт №31/03/22 від 31.03.2022 року про відсутність на робочому місці.

За змістом доповідної записки №1 від 13.04.2022 року «Про відсутність на роботі ОСОБА_1 », адресованої в.о. генерального директора КНП «Стоматологічна поліклініка №4» Нечипоренку Б.А., медична сестра ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці (перша зміна, парні числа з 07:30 по 14:50, не парні числа з 12:40 по 20:00) та не приступала до виконання безпосередніх трудових обов`язків відповідно до колективного договору, правил внутрішнього трудового розпорядку, посадової інструкції впродовж терміну з 15.03.2022 року по 31.03.2022 року. Встановити телефонний зв`язок з ОСОБА_1 не вдалось. З отриманих пояснень від працівників реєстратури та охоронців: ОСОБА_1 на роботі з`являлась 17.03.2022 року, 23.03.2022 року, 29.03.2022 року в супроводі невідомої особи чоловічої статті, однак, через нетривалий проміжок часу покидала робоче місце. Причини відсутності на роботі ОСОБА_1 не повідомляла, пояснень не надавала, факт своєї відсутності попередньо не узгоджувала, жодних відпусток не брала, документів, що підтверджують поважність такої відсутності на робочому місці за період 15.03.2022 13.04.2022 не надала. Водночас, констатовано, що сестра медична ОСОБА_1 з 01.04.2022 року по 13.04.2022 року на роботі присутня, функціональні обов`язки виконувала.

Наказом КНП «Стоматологічна поліклініка №4» №103/к від 15.04.2022 року «Про звільнення ОСОБА_12 » сестру медичну зі стоматології ОСОБА_1 звільнено 15.04.2022 року за прогул без поважних причин, згідно з п.4 ст.40 КЗпП України. Підставою зазначено: наказ №10/к/тм від 15.04.2022 року «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на ОСОБА_9 », акт №31/03/22 від 31.03.2022 року, акт №11/04/22 від 11.04.2022 року, акт №13/04/22 від 13.04.2022 року.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогулом без поважних причин вважається полишення роботи без відповідного попередження роботодавця в установленому порядку про розірвання трудового договору або залишення роботи до закінчення строку попередження без згоди на це роботодавця, якщо такий договір укладено на невизначений строк; залишення без поважних причин особою, з якою укладено строковий трудовий договір, роботи до закінчення строку трудового договору; самовільне залишення молодим спеціалістом (молодим робітником) роботи, на яку його направили після закінчення відповідного навчального закладу, до закінчення строку обов`язкового відпрацювання; самовільне використання без погодження з роботодавцем днів відгулів, чергової відпустки тощо.

Не може вважатися прогулом відсутність працівника на робочому місці за умови, що він присутній на підприємстві. Якщо працівник не залишив місця розташування підприємства, його не можна звільнити за прогул. До такого працівника можуть застосовуватися інші види дисциплінарного або громадського стягнення чи впливу.

Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин.

У трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Принцип добросовісності у трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором.

Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі.

Для встановлення допущення працівником прогулу необхідним є належне фіксування самого факту відсутності працівника на роботі та з`ясування поважності причини такої відсутності. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

Таким чином, звільнення працівника за прогул передбачає здійснення низки послідовних дій, які можна розділити на декілька етапів. Зокрема, роботодавець має: 1) встановити та зафіксувати факт відсутності працівника на роботі, 2) з`ясувати причини відсутності працівника на роботі, 3) оформити звільнення працівника, який допустив прогул без поважних причин.

Відсутність працівника на роботі має бути зафіксовано актом про відсутність працівника на роботі. Законодавство не встановлює вимог до форми акту, тому він подається у довільній простій письмовій формі та підписується не менше, ніж двома працівниками (наприклад, бухгалтером та директором). В акті має бути зафіксовано відсутність працівника на роботі. Акт про відсутність працівника на роботі оформлюється безпосередньо в день не з`явлення працівника на роботі. В таких документах обов`язково вказується не тільки дата, а й конкретний час відсутності працівника. Після фіксації факту відсутності працівника на роботі потрібно з`ясувати, чим така відсутність була викликана.

Працівник повинен надати відповідні пояснення та інші докази (за їх наявності) щодо поважності причин своєї відсутності. Відсутність поважної причини неявки працівника є вирішальним чинником при звільненні. Таким чином, обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку лежить на роботодавцеві.

Частиною першою статті 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Відповідно до ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Частиною першою статті 149 КЗпП України передбачено, що перед застосуванням дисциплінарного стягнення від порушника трудової дисципліни роботодавцем вимагається письмове пояснення. Це є завершеною процедурою. Якщо її не дотримано, в органах, що розглядатиме трудовий спір, будуть підстави для скасування наказу роботодавця про накладення дисциплінарного стягнення на порушника. Відмова порушника трудової дисципліни надати письмове пояснення не є перешкодою для застосування до нього дисциплінарного стягнення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст.149 КЗпП України).

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався і який діє дотепер.

Згідно абз.14 частини першої статті 1 Закону України «Про оборону України», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За статтею 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період дії воєнного стану допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», яка діяла в редакції до 19.07.2022 року, протягом періоду дії воєнного стану роботодавець на прохання працівника може надавати йому відпустку без збереження заробітної плати без обмеження строку, встановленого ч.1 ст.26 Закону України «Про відпустки».

Колегія суддів враховує, що положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю України, - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Загальновідомим й таким, що не потребує доказування є той факт, що з 24.02.2022 року російська федерація здійснила повномасштабну збройну агресію по відношенню до України, а інфраструктура зазнавала руйнувань внаслідок прямих ракетних ударів.

Згідно оспорюваного наказу КНП «Стоматологічна поліклініка №4» №9/к/тм від 14.04.2022 року, ОСОБА_1 оголошено догану через її відсутність на роботі 25.02.2022, 28.02.2022, 03.03.2022, 04.03.2022, 07.03.2022, 09.03.2022, 10.03.2022, 11.03.2022, 12.03.2022, 14.03.2022. Водночас, підставою для винесення зазначеного наказу слугували акти про відсутність на робочому місці від 01.03.2022, 02.03.2022, 14.03.2022, 31.03.2022, 05.04.2022.

Як зазначено в наказі, ОСОБА_1 була присутня на роботі 01.03.2022 та 02.03.2022 поза робочим часом та до виконання обов`язків не приступила.

Виходячи з норм трудового законодавства, присутність позивачки на роботі 01.03.2022 та 02.03.2022 не може вважатися прогулом, оскільки причини невиконання нею трудових обов`язків роботодавцем не з`ясовано.

Матеріали справи не містять жодних доказів (актів, доповідних записок), які б стверджували про відсутність ОСОБА_1 на роботі 25.02.2022, 28.02.2022, 03.03.2022, 04.03.2022, 07.03.2022, 09.03.2022, 10.03.2022, 11.03.2022, 12.03.2022, 14.03.2022.

Актом №14/03/22 від 14.03.2022 року, який покладений в основу наказу №9/к/тм від 14.04.2022 року, зафіксовано про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці з 03.03.2022 по 13.03.2022 безперервно, в той час, як в оспорюваному наказі зазначено про відсутність ОСОБА_1 на роботі в період з 25.02.2022 по 14.03.2023, тобто акт від 14.03.2022 року не охоплює період з 25.02.2022 по 14.03.2022, а в охоплений період увійшли дні, в які позивач була присутня.

Такі неточності свідчать про те, що зміст наказу №9/к/тм від 14.04.2022 не узгоджується з актами, які покладені в основу наказу, тому висновок суду про визнання незаконним наказу №9/к/тм від 14.04.2022 року та його скасування ґрунтується на вимогах трудового законодавства.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в акті №14/03/22 від 14.03.2022 року зазначено, що причину відсутності ОСОБА_1 не з`ясовано, що свідчить про недотримання роботодавцем положень ч.1 ст.149 КЗпП України в частині зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції про визнання незаконним та скасування наказу №10/к/тм від 15.04.2022 року, колегія суддів враховує наступне.

Так, наказом КНП «Стоматологічна поліклініка №4» №10/к/тм від 15.04.2022 року «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на ОСОБА_9 » визнано для ОСОБА_1 , сестри медичної стоматологічного кабінету, робочі дні з 15.03.2022 по 31.03.2022 днями прогулів без поважних причин (п.1). За грубе порушення трудової дисципліни застосувати до ОСОБА_1 , сестри медичної зі стоматології, згідно за п.2 ст.147 КЗпП України, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України (п.4). При цьому, в наказі зазначено, що ОСОБА_13 була відсутня на роботі 15.03.2022, 16.03.2022, 18.03.2022, 21.03.2022, 22.03.2022, 24.03.2022, 25.03.2022, 28.03.2022, а 17.03.2022, 23.03.2022, 29.03.2022, 30.03.2022, 31.03.2022 була присутня поза робочим часом, до виконання трудових обов`язків не приступила, самовільно залишила роботу без попередження роботодавця.

Підставою для винесення наказу слугували: акт №31/03/22 від 31.03.2022 року про факт відсутності на робочому місці, акт №11/04/22 від 11.04.2022 року, акт №13/04/22 від 13.04.2022 року, доповідна записка ПДК з питань перевірки дотримання трудової дисципліни в КНП «СП №4» про вжиті заходи зі з`ясування причин відсутності працівника на роботі від 13.04.2022 року.

Актом №31/03/22 від 31.03.2022 року про факт відсутності на робочому місці комісією зафіксовано про те, що з 14.03.2022 року по 31.03.2022 року безперервно сестра медична ОСОБА_1 не приступила до виконання трудових обов`язків та була відсутня на робочому місці. Причину відсутності сестри медичної ОСОБА_1 не з`ясовано. Водночас, в акті зазначено, що сестра медична ОСОБА_1 прибувала на робоче місце 23.03.2022 року поза робочим часом, щоб передати письмову вимогу, однак, на робочому місці у робочий час була відсутня. Разом з тим, в акті жодним словом не згадується про те, що ОСОБА_1 17.03.2022, 29.03.2022, 30.03.2022, 31.03.2022 була присутня поза робочим часом та до виконання трудових обов`язків не приступила.

Аналізуючи зазначені наказ та акт, колегія суддів враховує ту обставину, що акт №31/03/22 від 31.03.2022 року був підставою як для винесення наказу №9/к/тм від 14.04.2022 року, так і наказу №10/к/тм від 15.04.2022 року.

З наведеного слідує, що до ОСОБА_1 за відсутність на робочому місці 14.04.2022 року було фактично застосовано два види дисциплінарного стягнення: догану та звільнення, що є неприпустимим.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що роботодавець ставить за мету довести той факт, що позивачка безперервно не виходила на роботу у період з 25.02.2022 до 31.03.2022, розділивши цей період на два: з 25.02.2022 по 13.03.2022 та з 14.03.2022 по 31.03.2022, наклавши два окремі дисциплінарні стягнення 14.04.2022 року та 15.04.2022 року, поклавши в основу акти, які складені з порушенням строків їх складення, тобто не в день відсутності працівника на роботі, та охоплюють періоди, в яких ОСОБА_1 все ж таки з`являлась на роботу, водночас, причини невиконання нею трудових обов`язків роботодавцем не з`ясовувались, як і не з`ясовувались причини відсутності на роботі в інші дні. Тому такі акти не могли бути покладені в основу оспорюваних наказів №9/к/тм від 14.04.2022 року та №10/к/тм/ від 15.04.2022 року.

Зміст доповідної записки №1 від 13.04.2022 року «Про відсутність на роботі ОСОБА_1 », адресованої в.о. генерального директора КНП «Стоматологічна поліклініка №4» Нечипоренку Б.А., за якою медична сестра ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці (перша зміна, парні числа: з 07:30 по 14:50, не парні числа: з 12:40 по 20:00) та не приступала до виконання безпосередніх трудових обов`язків відповідно до колективного договору, правил внутрішнього трудового розпорядку, посадової інструкції впродовж терміну з 15.03.2022 по 31.03.2022, суперечить змісту наказу №10/к/тм від 15.04.2022 року, оскільки з отриманих пояснень від працівників реєстратури та охоронців ОСОБА_1 на роботі з`являлась 17.03.2022, 23.03.2022, 29.03.2022, однак, через нетривалий проміжок часу покидала робоче місце.

Виходячи з норм трудового законодавства, присутність позивачки на роботі 17.03.2022, 23.03.2022, 29.03.2022, 30.03.2022, 31.03.2022 не може вважатися прогулом, оскільки причини невиконання нею трудових обов`язків роботодавцем не з`ясовано.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що в доповідній записці №1 від 13.04.2022 року зазначено, що ОСОБА_1 не надала виправдних документів, що підтверджують поважність такої відсутності на робочому місці за період 15.03.2022 13.04.2022. Водночас, зазначено, що сестра медична ОСОБА_1 з 01.04.2022 по 13.04.2022 на роботі присутня, функціональні обов`язки виконує. Тобто, зміст доповідної записки є суперечливим, а тому не може бути належним і достатнім доказом правомірності застосування до ОСОБА_14 такого дисциплінарного стягнення, як звільнення.

Наказ КНП «Стоматологічна поліклініка №4» №103/к від 15.04.2022 року «Про звільнення ОСОБА_12 », згідно якого сестру медичну зі стоматології ОСОБА_1 звільнено 15.04.2022 року за прогул без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України, фактично дублює наказ №10/к/тм від 15.04.2022 року, в якому для його винесення вказано аналогічні підстави, які слугували й для винесення наказу №10/к/тм від 15.04.2022 року, а саме: акт №31/03/22 від 31.03.2022 року, акт №11/04/22 від 11.04.2022 року, акт №13/04/22 від 13.04.2022 року, а також наказ №10/к/тм від 15.04.2022 року. Тобто, роботодавцем фактично винесено два накази про звільнення ОСОБА_1 з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України, що не узгоджується з вимогами трудового законодавства.

Для з`ясування обставин, вкладених в актах, які містяться в матеріалах справи, судом першої інстанції вживались заходи щодо виклику в судове засідання осіб, які такі акти підписували, однак, вказані особи, в якості свідків на судові виклики не відреагували, в судове засідання не з`явились, а відтак, необхідно дійти висновку про недоведеність правомірності звільнення позивачки з роботи з підстав, передбачених п.4 ст.40 КЗпП України.

Доводи відповідача щодо правомірності наказу не спростовують обставин, викладених позивачем у позові.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог позивача про скасування наказів КНП «Стоматологічна поліклініка №4» №9/к/тм від 14.04.2022 року «Про оголошення догани ОСОБА_5 », №10/к/тм від 15.04.2022 року «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на ОСОБА_9 » та №103/к від 15.04.2022 року «Про звільнення ОСОБА_12 », що призвело до порушення трудових прав позивачки та, відповідно, необхідності відновлення становища, яке існувало до такого порушення, шляхом поновлення позивачки на раніше займаній посаді.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині є обґрунтованим й таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Судом також встановлено і це не спростовано відповідачем, що за період з 01.03.2022 року по 15.04.2022 року позивачці не в повному обсязі нараховувалась заробітна плата у зв`язку з прогулом, однак, враховуючи скасування оспорюваних наказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення за вказаний період 9750 грн. невиплаченої заробітної плати.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.2 постанови КМУ №100, положення якої застосовуються при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату.

Таким чином, при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу середня заробітна плата позивачки повинна обчислюватись, виходячи з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи.

Установлено, що позивачка знаходилася у вимушеному прогулі 330 робочих днів за період 16.04.2022 року по день ухвалення рішення 31.07.2023 року. При розрахунку середньомісячної заробітної плати застосовано середній заробіток, що відображений ГУ ПФУ у Львівській області у відомостях за січень-лютий 2022 року (9901,95 + 6500,00 = 160401,95 грн/39 = 420,56). Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 420,56 грн. Сума до стягнення за вимушений прогул становитиме 138784 грн. 80 коп.

Аргументи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі, правильності висновків суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог позивача не спростовують, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували дотримання відповідачем норм КЗпП України при звільненні ОСОБА_1 за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку дослідженим доказам, не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для зміни чи скасування рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка №4» залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 31 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 02 лютого 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич