печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2024 р. суддя Печерського районного суду м. Києва Ільєва Т.Г. перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Керченський міський відділ державної міграційної служби України у автономній республіці Крим про встановлення факту проживання на території України, -

ВСТАНОВИВ:

04.12.2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Керченський міський відділ державної міграційної служби України у автономній республіці Крим про встановлення факту проживання на території України, яку було передано судді 05.12.2023.

05.12.2023 ухвалою суду було заяву залишено без руху.

Так, суд звертає увагу, що ухвала про залишення без руху направлялась представнику позивача на поштову адресу та на електронну адресу, яку зазначив представник позивача, з метою її виконання.

Представник заявника дану ухвалу отримала 18.12.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, однак, протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали від 05.12.2023 заявником недоліки не усунено.

З врахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що заявнику дана заява є не актуальною, оскільки справа перебуває в провадженні у судді з грудня 2023, а тому вимоги ухвали суду від 05.12.2023, заявник не має наміру виконувати.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 20 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у тому числі, реалізовує своє право на захист.

За частиною 1 ст. 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Листом Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Суд звертає увагу, що ч. 5, 6 статті 14 ЦПК України передбачено, що суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України).

Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в обов`язковому порядку.

Інші особи реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в добровільному порядку (частина шоста статті 14 ЦПК України).

Зміст вказаної процесуальної норми свідчить про те, що для цілей ЦПК України офіційною електронною адресою є електронна адреса, зареєстрована в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі №757/48467/21 зазначив, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши її у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник справи бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з "презумпції обізнаності": особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі N 947/26777/19 (провадження N 61-9161св22), від 20 січня 2023 року у справі N 465/6147/18 (провадження N 61-8101св22), від 30 листопада 2022 року у справі N 759/14068/19 (провадження N 61-8505св22), від 30 листопада 2022 року у справі N 725/486/22 (провадження N 61-7107 св22).

Відтак, суд вважає, що належним чином забезпечив повідомлення заявника щодо наявності ухвали суду від 05.12.2023, оскільки направив ухвалу суду засобами поштового зв`язку та на електронну адресу представника заявника, яку остання зазначила у заяві.

Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені ст. ст. 175, 77 Цивільного процесуального кодексу України, а саме не усуне недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

За таких обставин суд приходить до висновку, що заява підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ч.9 ст.10, ст. ст. 185, 260, 261, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Керченський міський відділ державної міграційної служби України у автономній республіці Крим про встановлення факту проживання на території України, - вважати не поданою та повернути заявнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Тетяна ІЛЬЄВА