Справа № 496/6657/23
Провадження № 2/496/1134/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Геращенко К.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить зняти арешт з усього майна (рухомого та нерухомого), який було накладено Біляївським відділом державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області на підставі постанови про арешт майна від 13.08.2012 року, реєстраційний номер обтяження - 12864019.

Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві спільної часткової власності належить частка квартири АДРЕСА_1 , а також частка гаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 . У березні 2022 року йому випадково стало відомо, що 13.08.2012 року Біляївським відділом державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області на належне йому нерухоме майно було накладено арешт, реєстраційний номер обтяження - 12864019, стягнення було в сумі 1726,11 грн на користь УПФУ у Біляївському районі Одеської області. Після цього він письмово звернувся до ГУПФУ в Одеській області та отримав відповідь про те, що заборгованість погашена і ГУПФУ в Одеській області не заперечує проти зняття обтяження. Далі, 22.06.2023 року він звернувся до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області із заявою про зняття арешту з належного йому майна у зв`язку з відсутністю заборгованості, але йому було відмовлено в цьому з підстави того, що виконавче провадження завершено і термін його зберігання сплив, та рекомендовано звернутись до суду. Також в процесі вивчення виконавчих документів з`ясувалося, що відповідач припустився помилки в виконавчому провадженні та невірно вказав його по батькові ОСОБА_2 , тоді як його по батькові ОСОБА_3 . Таким чином, станом на теперішній час заборгованість перед ГУПФУ в Одеській області у нього відсутня, стягувач не заперечує проти зняття арешту з його майна, виконавче провадження завершено, відповідно і відсутні підстави для накладення обтяження на його майно. За таких обставин він змушений звернутись з даним позовом до суду, оскільки чинний арешт, накладений на його майно багато років тому та не анульований виконавчою службою порушує його право розпоряджатися свої майном.

Позивач в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, але направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Приймаючи до уваги заяви сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві спільної часткової власності належить частка квартири АДРЕСА_1 , а також частка гаражу, розташованого за адресою: м. Полтава, «Автотурист» автогаражний колектив» обслуговуючий кооператив, гараж НОМЕР_1 , адреса ГК: АДРЕСА_2 . Також позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 . Вказані обставини підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №346953430 від 18.09.2023 року (а.с.6).

Згідно інформації, яка міститься в цій же інформаційній довідці, постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції в Одеській області Зубко Р.Г. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.08.2012 року на все нерухоме майно, яке належить позивачу, було накладено арешт. Вказаний арешт був зареєстрований 13.08.2012 року 17:05:56 за №12864019 реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Водночас, по батькові позивача, як власника, помилково було зазначено як « ОСОБА_2 » замість « ОСОБА_3 ».

Із листа Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №22486/21.12 від 27.06.2023 року вбачається, що згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження ВП №29412474 з примусового виконання вимоги про сплату боргу №Ф43У від 03.06.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ у Біляївському районі Одеської області 1726,11 грн на підставі ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» (попередня редакція) завершено.

Відповідно до «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», затвердженого Міністерством юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5 термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» для зняття арешту з майна позивачу було рекомендовано звернутись до суду (а.с.5).

Листом №1500-0604-8/50274 від 26.04.2023 року Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області повідомило позивача про те, що не заперечує проти зняття обтяження з майна у зв`язку з відсутністю заборгованості (а.с.4).

Наявність арешту, накладеного державним виконавцем 13.08.2012 року на все нерухоме майно та заборона його відчуження, позбавляє позивача безперешкодно користуватися та розпоряджатися своїм майном, тобто порушується його право власності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а ч. 1 ст. 319 цього Кодексу встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ст. 391 ЦК України особа має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майно.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови про накладення арешту) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови про накладення арешту) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній редакції) передбачає випадки зняття арешту з майна, в тому числі, за рішенням суду.

На підставі вищевикладеного, оцінюючи усі докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, приймаючи до уваги неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, а також відсутність підстав для продовження обтяження на майно, яке було накладено більш ніж десять років тому, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з усього нерухомого майна та заборони на його відчуження, оскільки суду не надано доказів існування підстав для продовження обтяження на майно позивача або ж наявності стосовно нього станом на теперішній час виконавчого провадження, в якому останній є боржником, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 12, 13, 82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна задовольнити.

Зняти арешт та заборону на відчуження з усього нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), який було накладено постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції в Одеській області Зубко Р.Г. від 13.08.2012 року в межах виконавчого провадження №29412474, зареєстрований 13.08.2012 року 17:05:56 реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, власник ОСОБА_4 , реєстраційний номер обтяження: 12864019.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.

Повний текст рішення складено 30.01.2024 року.

Суддя Л.О. Пендюра