Справа № 182/6703/23
Провадження № 2/0182/913/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.02.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря Власенко Ю.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

22.11.2023 року позивач звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з даним позовом, посилаючись на наступні обставини.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.11.2014 року по справі № 182/7845/14-ц було визнано мирову угоду, укладену між позивачем та відповідачем та визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 та належав ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.1989 року.

Після набрання чинності даної ухвали суду позивач оформив в Комунальному підприємстві «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» на своє ім`я новий технічний паспорт на житловий будинок з надвірними будівлями від 22.05.2015 року, зареєстрував в будинку своє постійне місце проживання та почав проживати в ньому, утримуючи свою нерухомість та, обробляючи присадибну земельну ділянку.

На час укладення вищезазначеної мирової угоди та визнання її судом позивач з відповідачем не приділили належної уваги питанню права власності на земельну ділянку. ОСОБА_2 вважала, що земельна ділянка під належним їй будинком не приватизована. Позивач не міг цього перевірити, оскільки земельні питання на той час були майже не врегульовані, лише розпочиналося присвоєння кадастрових номерів, електронний реєстр земельного кадастру ще не функціонував.

В 2016 році позивач вирішив приватизувати земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 і згідно рішення Нікопольської міської ради від 29.01.2016 року від 10-4/VII йому було надано дозвіл на розборку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки намічуваною площею 0,0588 га по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

В процесі підготовки технічної документації із землеустрою було встановлено, що земельна ділянка площею 0,0550 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 є приватизованою і власником зазначеної земельної ділянки згідно Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 25.01.2001 року, серія ІІІ-ДП № 002909 є ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що згодом ОСОБА_2 знайшла оригінал Державного акту на право приватної власності на землю, виданий 25.01.2001 року, серія ІІІ-ДП № 002909 та передала позивачу. Зазначеній земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер :03:002:0033, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру від 28.09.2023 року.

В зв`язку з цим, у позивача, на даний момент, виникла така ситуація, що житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 належить позивачу на підставі ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.11.2014 року, а земельна ділянка площею 0,0550 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 належить відповідачу на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 25.01.2001 року, серія ІІІ-ДП № 002909.

Також, позивач вказує, що в процесі проведення декомунізації, назву вулиці, на якій розташовані вищезазначені житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) змінено з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ».

Позивач зазначає, що здійснити відчуження цієї земельної ділянки на його користь шляхом укладення цивільно-правової угоди на даний час неможливо, оскільки згідно чинного земельного законодавства житловий будинок та земельна ділянка, на якій він розташований між собою нерозривно пов`язані, тому не можуть відчужуватися окремо одне від одного.

Враховуючи вищезазначені обставини, він звернувся до суду з даним позовом та просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,055 га, кадастровий номер :03:002:0033, розташовану по АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 25.01.2001 року, серія ІІІ-ДП № 002909.

Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.12.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, по справі призначено підготовче судове засідання (а.с. 25-26).

У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Від позивача на адресу суду надійшла заява, згідно якої просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 31).

Від відповідача також на адресу суду надійшла заява, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.32).

Враховуючи, викладене, суд вважає доцільним за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, що відповідає положенням ч. 3 ст. 200 ЦПК України, розглянути справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.11.2014 року по справі № 182/7845/14-ц за ОСОБА_1 визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 та належав ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.1989 року (а.с. 4-6).

22.05.2015 року Комунальним підприємством «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_1 на його ім`я було видано новий технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому позивач зареєстрував своє постійне місце проживання та почав проживати в ньому, утримуючи свою нерухомість, та обробляючи присадибну ділянку (а.с.7-10).

Вирішивши приватизувати земельну ділянку в 2016 році для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 згідно рішення Нікопольської міської ради від 29.01.2016 року від 10-4/VII позивачу було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки намічуваною площею 0,0588 га по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.11).

Судом також встановлено, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 25.01.2001 року, серія ІІІ-ДП № 002909 власником земельної ділянки площею 0,0550 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (а.с.12).

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.09.2023 року № НВ-023 право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером :03:002:0033 зареєстровано за ОСОБА_2 , місце розташування: АДРЕСА_1 , документ, що посвідчує право: Державний акт від 25.01.2001 ІІІ-ДП 002909 (а.с.13-16).

ОСОБА_1 зазначає, що здійснити відчуження цієї земельної ділянки на його користь шляхом укладення цивільно-правової угоди на даний час неможливо, оскільки згідно чинного земельного законодавства житловий будинок та земельна ділянка, на якій він розташований між собою нерозривно пов`язані, тому не можуть відчужуватися окремо одне від одного.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що власником житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , проте, земельна ділянка площею 0,0550 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд, дослідивши та давши оцінку поданим позивачем доказам, дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Враховуючи зазначені обставини та, керуючись ст.ст. 16, 377, 391, 392 ЦК України, ст. 120 Земельного кодексу України, ст.ст 4, 5, 12, 76, 77, 80, 81, 89, 200, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,055 га, кадастровий номер :03:002:0033, розташовану по АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 25 січня 2001 року, серія ІІІ-ДП № 002909.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. В. Рунчева