Справа № 177/3505/13-ц
Провадження № 4-с/177/1/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2024 Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованих осіб ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головний державний виконавець Криворізького відділу державної виконавчої служби в Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Озімок Тетяна Анатоліївна, суб`єкт оціночної діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на дії державного виконавця, пов`язані з оцінкою нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся засобами поштового зв`язку до суду з указаною скаргою, отриманою судом 04.01.2024, у якій просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця Криворізького відділу ДВС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Озімок Т.А. у частині проведення оцінки арештованого майна в зведеному виконавчому провадженні № 63251729 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 боргу в загальному розмірі 709854,21 грн; визнати такою, що не підлягає застосуванню, оцінку у формі письмового звіту про оцінку вартості майна № 2711.2/23, а саме: частини житлового будинку загальною площею 219,2 кв.м, житловою площею 49,7 кв.м та земельної ділянки площею 0,1 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування скарги зазначає, що в провадженні Криворізького відділу ДВС знаходиться зведене виконавче провадження № 63251729 з примусового виконання виконавчого листа № 177/3505/13-ц, виданого 05.08.2014 Криворізьким районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 199068,00 грн. Загальний розмір заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 становить 709854,21 грн. Державним виконавцем Озімок Т.А. 28.08.2023 у присутності стягувача та боржника, за місцем проживання ОСОБА_4 складено постанову про опис та арешт майна на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 219,2 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м, та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . У постанові вказано, що зі слів боржника ключі від будинку він загубив, впустити до будинку не має змоги, а тому державний виконавець до будинку не потрапив, зробив фотознімки зовнішньої сторони будинку та прилеглої території. ОСОБА_1 20.12.2023 від відділу ДВС отримав повідомлення № 114294, що суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 надано копію висновку про вартість майна боржника, розмір якої складає 923500,00 грн. За зверненням із заявою про ознайомлення з матеріалами зведеного виконавчого провадження та отримання копій документів, 26.12.2023 ОСОБА_1 отримав копію постанови ВП 53628793 від 16.11.2023 про призначення суб`єкта оціночної діяльності, копію звіту про оцінку майна ФОП ОСОБА_5 від 28.11.2023. ОСОБА_1 вважає дії державного виконавця по проведенню оцінки майна боржника незаконними, а оцінку майна згідно зі звіту суб`єкта оціночної діяльності такою, що не підлягає застосуванню, оскільки головний державний виконавець не забезпечив суб`єкту оціночної діяльності доступ до майна, що підлягає оцінці, оцінка проведена без належного ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього, що могло вплинути на визначення ринкової вартості майна. При проведенні оцінки ФОП ОСОБА_5 фактично вийшов за межі постанови ДВС, оскільки зробив висновок щодо всієї земельної ділянки, а не її частки, в АСВП у виконавчому провадженні відсутні будь-які процесуальні документи, суб`єктом оціночної діяльності об`єкт оцінки особисто не оглянутий, у звіті оцінювачем не наведені відповідні пояснення та не зазначені обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки, здійсненої без особистого огляду, що є підставою для визнання незаконними дій державного виконавця по проведенню оцінки майна, а також визнання оцінки такою, що не підлягає застосуванню.

Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05.01.2024 скаргу прийнято до провадження, зобов`язано державного виконавця Криворізького відділу ДВС надати матеріали зведеного виконавчого провадження № 63251729 для огляду в судовому засіданні.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 11.01.2024 подано письмові заперечення, у яких він просить у задоволенні скарги відмовити в повному обсязі через її безпідставність та необґрунтованість. Заперечення мотивовані тим, що ФОП ОСОБА_5 у межах вказаного ВП на підставі постанови ВП 5628793 від 16.11.2023 про призначення суб`єкта оціночної діяльності та договору про проведення оціночних робіт від 21.03.2023 № ОАМ-2023/ДП, виконував оцінку арештованого майна. Вимога скаржника про визнання такою, що не підлягає застосуванню оцінка у формі письмового звіту про оцінку майна, не передбачена чинним законодавством та суд не може розглянути скаргу з даною вимогою у зв`язку з відсутністю такого способу захисту. Звіт від 27.11.2023 № 2711.2/23 є таким, що проведений із дотриманням норм чинного законодавства та відповідно до Національних стандартів. Як передбачено ч. 5 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», зменшення визначеної оцінювачем ринкової вартості при виставленні на повторні електронні торги на 15 %, на треті торги на 30%, а тому визначена у звіті ринкова вартість арештованого майна жодним чином не впливає на права заявника, оскільки по суті визначена ФОП ОСОБА_5 ринкова вартість майна є остаточною вартістю майна, за яку можливе його відчуження на електронних торгах. Арештоване майно розглядалося як окреме домоволодіння, а тому ринкова вартість, яка зазначена в звіті про оцінку майна це частина домоволодіння. Також, на сторінці 6 звіту з оцінки майна міститься інформація щодо обмежувальних умов, пов`язаних з проведенням процесу ідентифікації, а тому твердження скаржника щодо відсутності в звіті відповідних пояснень про неможливість особистого огляду об`єкта оцінки є помилковими. Під час розгляду скарги ФОП ОСОБА_5 планує понести судові витрати на відправку пошти в розмірі 500,00 грн і на професійну правничу допомогу у розмірі 22000,00 грн, та просить вирішити питання розподілу судових витрат (а.с.76-81).

Після отримання заперечень ФОП ОСОБА_5 , заявником ОСОБА_1 11.01.2024 надано додаткові пояснення, де він зазначає, що встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних із застосуванням юридичних актів чи визнанням недійсність правочинів, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 13.03.2018 у справі №941/881/17. ОСОБА_1 вказує, що предметом спору є визнання незаконними дій державного виконавця та визнання звіту про оцінку майна таким, що не підлягає застосуванню, тому просить суд не брати до уваги доводи ФОП ОСОБА_5 щодо невідповідності скарги нормам чинного законодавства. Стосовно відшкодування понесених витрат вказав, що оцінювачем не надано договору про надання правничої допомоги (а.с.82-93).

Головним державним виконавцем Криворізького відділу ДВС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Озимок Т.А. 12.01.2024 подано заперечення, в яких вона просить скаргу повернути без розгляду або ж у задоволенні скарги відмовити в повному обсязі, а всі судові витрати покласти на скаржника. В обґрунтування заперечень на скаргу вказано, що у відділі ДВС перебуває зведене виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 214/4491/16-ц про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 6168379,36 грн, ВП № 68617769, № 70501916, № 70501522, № 70407164, № 70407556, № 70407878, № 70409989, № 70408729, № 70410314, № 70410453, № 70408224, № 70406762 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 загальної суми боргу у розмірі 709854,21 грн. Під час виконання зведеного ВП встановлено, що за боржником зареєстровано нерухоме майно домоволодіння та земельна ділянка площею 0,1 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.03.2015 (справа № 177/150/14-ц) здійснено поділ майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по частці вказаного домоволодіння та земельної ділянки, кожному. Державним виконавцем 28.08.2023 під час виїзду за місцем знаходження майна боржника ОСОБА_4 складено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме частки вказаного домоволодіння та земельної ділянки. З метою визначення вартості описаного та арештованого майна, державним виконавцем 16.11.2023 винесено постанову про призначення експерта суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_5 , копію постанови направлено сторонам для відома, а оцінювачу для виконання. Державним виконавцем у даній постанові визначено вимоги до ФОП ОСОБА_5 надати висновок вартості описаного та арештованого майна: частки домоволодіння та частки земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено строк для проведення оцінки - 15 робочих днів з дня отримання постанови, попереджено про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків та надання завідомо неправдивого звіту. Висновок про вартість майна отримано відділом ДВС 01.12.2023, згідно з яким, вартість частки домоволодіння та земельної ділянки становить 923500,00 грн. Копію висновку направлено сторонам виконавчого провадження для ознайомлення 04.12.2023 рекомендованою кореспонденцією. Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 вказує, що отримав висновок 20.12.2023. Однак у матеріалах зведеного ВП № 63251729 наявні докази про отримання заявником копії висновку 12.12.2023, а отже заявником порушено визначений ст. 449 ЦПК України десятиденний строк звернення зі скаргою. Вимога заявника про визнання неправомірними дій головного державного виконавця в частині проведення оцінки арештованого майна протирічить вимогам чинного законодавства, а у разі незгоди з висновком, учасники виконавчого провадження мають право на оскарження оцінки майна, а не процесуальної дії державного виконавця. Вимога визнати такою, що не підлягає застосуванню оцінка у формі письмового звіту про оцінку вартості майна, з погляду чинного законодавства, виглядає безпідставною, оскільки відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 13.03.2018 у справі № 914/881/17, звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності, а тому суд не може розглянути скаргу з такими вимогами по суті у зв`язку із відсутністю такого способу захисту (а.с.94-181).

У судовому засіданні ОСОБА_1 скаргу підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у ній та додаткових поясненнях, просив врахувати, що лист від ДВС з копію висновку він отримав на поштовому відділенні 20.12.2023, про що свідчить бланк Укрпошти форми № 1 від 12.12.2023 з відміткою про вручення адресатові та повідомлення начальника відділення, а тому строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця ним не пропущено.

Заінтересована особа, головний державний виконавець Озімок Т.А. просила у задоволенні скарги відмовити, враховуючи пояснення, надані у письмових запереченнях, та надала для огляду у судовому засіданні матеріали зведеного виконавчого провадження № 63251729, витребуваного ухвалою суду.

Заінтересовані особи, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожен окремо, при вирішенні скарги покладалися на розсуд суду.

Заінтересована особа ФОП ОСОБА_5 до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин від ФОМ ОСОБА_5 до суду не надходило, а тому, відповідно до ч. 2 ст.450 ЦПК України, його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду скарги, що також не заперечувалося присутніми у судовому засіданні учасниками процесу.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали скарги та зведеного виконавчого провадження № 63251729, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 цього Закону).

Згідно з п. п. 6, 15, 22 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання (ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 58 Закону України «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18) зроблено висновок, що «чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків. Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (ч. 1 ст. 12 12 Закону № 2658-III). Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів».

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19) зазначено, що право на звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, вчинених на виконання судових рішень, ухвалених у порядку цивільного судочинства, передбачено у ЦПК України, у таких випадках виключається адміністративна юрисдикція. Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18).

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як визначено ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в ст. 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

За приписами ч. 3 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна.

Відповідно до ст. 13 цього Закону, для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець із власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Згідно з ч. 1, ч. 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Таким нормативно-правовим актом з оцінки майна, є, зокрема, Національний стандарт № 1.

Відповідно до п. 1 зазначеного акта, Національний стандарт № 1 є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Згідно з п. 50 Національного стандарту № 1, проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється: ознайомлення з об`єктом оцінки, характерними умовами угоди, для укладення якої проводиться оцінка; визначення бази оцінки; подання замовнику пропозицій стосовно істотних умов договору на проведення оцінки.

Відповідно до п. 51 Національного стандарту № 1, незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Згідно з п. 56 Національного стандарту № 1, звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

За приписами ч. 2 ст. 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки..

Отже, виходячи з наведених норм, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує в будь-якому випадку ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19.12.2019 у справі № 211/2171/15, від 01.10.2020 у справі № 2-2394/10, від 15.10.2020 у справі № 917/628/17, від 07.04.2021 у справі № 753/3055/18.

У постанові Верховного Суду від 19.06.2023 у справі № 909/121/22 зазначено, що «обов`язок оцінювача щодо здійснення особистого огляду об`єкта оцінки прямо передбачений чинним законодавством, при цьому обґрунтованих, вмотивованих та аргументованих міркувань щодо неможливості особистого огляду об`єкта оцінки судом апеляційної інстанції не встановлено. Верховний Суд акцентує, що ознайомлення з об`єктом оцінки полягає в дослідженні оцінювачем вихідних даних (кількісних, якісних показників) та іншої інформації, необхідної для здійснення оцінки, та в особистому огляді оцінювачем об`єкта оцінки, що в кінцевому результаті безпосередньо може вплинути на визначення вартості оцінюваного майна та, відповідно, призвести до реалізації описаного та арештованого майна за заниженою/завищеною ціною, а відтак і на достовірність та об`єктивність оцінки майна. У свою чергу замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці, на законних підставах, отримання ним (замовником) необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки».

Відповідно до ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Ознайомившись із звітом про оцінку майна, заявник, не погоджуючись з ним, відповідно до ст. 447 ЦПК України, скористався своїм правом на оскарження дій державного виконавця, що пов`язані з оцінкою нерухомого майна боржника, оскільки звіт від 27.11.2023 складено без огляду об`єкта оцінки, у ньому відсутні відомості про неможливість особистого огляду об`єктів дослідження, не зазначено обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки, здійсненої без особистого огляду, що є порушенням п. 56 Національного стандарту № 1 та ч. 1, ч. 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», та, відповідно, є підставою для визнання оцінки майна неправомірною.

У судовому засіданні державний виконавець у своїх пояснення суду вказала, що їй не відомо, чи оглядався безпосередньо об`єкт оцінки ФОП ОСОБА_5 , оскільки останній до неї, як замовника оцінки, з метою забезпечення доступу до об`єкта оцінки, не звертався. Фотокартки, які долучено до звіту, зроблено безпосередньо нею в серпні місяці під час опису та арешту домоволодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 . Вказані фотокартки разом із технічною документацією на нерухоме майно були передані ФОП ОСОБА_5 .

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судовому засіданні надала пояснення про те, що проживає у домоволодінні за вищевказаною адресо, проте ФОП ОСОБА_5 за адресою домоволодіння не з`являвся жодного разу, будь-які перешкоди суб`єкту оціночної діяльності для здійснення огляду домоволодіння не чинилися.

Дослідженням змісту звіта про оцінку № 27711.2/2/23 встановлено, що останній не містить даних про огляд об`єктів оцінки суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 , як зовнішнього, так і внутрішнього, а також обґрунтування причин та підстав неможливості проведення такого огляду. При складенні звіту використано порівняльний методичний підхід.

Водночас, виходячи з вище наведених норм, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний, витратний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, у будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

Фактичне ознайомлення з майном, яке є предметом оцінки, можливе при доступі оцінювача до цього майна, тобто як зовнішнього огляду, так і внутрішнього.

Разом з тим, належних та допустимих доказів проведення особистого внутрішнього та зовнішнього огляду об`єктів оцінки суб`єктом оціночної діяльності матеріали звіту не містять. У висновку про вартість майна відсутні дані про неможливість особистого огляду об`єктів дослідження, не зазначені обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки, здійсненої саме без особистого огляду. Твердження державного виконавця та ФОП ОСОБА_5 про безпідставність доводів скаржника щодо обов`язкової необхідності огляду оцінювачем об`єкта оцінки, так як ознайомлення з об`єктом оцінки можливе не лише шляхом його особистого огляду, а й шляхом вивчення, аналізу оцінювачем матеріалів, які відображають об`єктивний стан майна, є помилковим, та таким що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Окрім того, суд погоджується із твердженнями заявника ОСОБА_1 та заінтересованої особи ОСОБА_4 , що ФОП ОСОБА_6 при складенні звіту, вийшов за межі постанови державного виконавця від 16.11.2023, згідно з якою від нього вимагалося надати висновок про вартість частини домоволодіння та частини земельної ділянки. Проте, як слідує з висновку про вартість майна, оцінка земельної ділянки проведена в цілому.

У разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (ч. 2 ст. 451 ЦПК України).

З огляду на викладене, зважаючи на те, що зазначені вище порушення суб`єкта оціночної діяльності, допущені ним під час складання звіту про оцінку майна, є підставою для визнання незаконними дій державного виконавця по проведенню оцінки майна, а також визнання незаконними та скасування звіту про оцінку майна, скарга підлягає до задоволення в повному обсязі.

Щодо посилання державного виконавця на пропуск заявником строку на подання скарги, суд зазначає наступне.

Згідно з приписами п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Аналогічне положення міститься у ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом наведених норм, за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях ст. 449 ЦПК України, можна зробити висновок про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права, і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо.

Під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у ч. 1 ст. 449 ЦПК України та ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», необхідно враховувати поведінку скаржника, чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження, тощо.

Висновки щодо презумпції обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 910/7221/17, від 12.01.2021 у справі № 910/8794/17; від 12.10.2021 у справі № 918/333/13-г.

За змістом ст. 81 ЦПК України, обов`язок доказування поважності причин пропуску процесуальних строків та подача заяви про їх поновлення покладається на зацікавлену сторону.

При зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця саме на скаржника покладається обов`язок доведення наявності обставин, які унеможливили його звернення з такою скаргою у строк, встановлений законом.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як визначено ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі № 143/950/19, від 28.12.2020 у справі № 501/3532/18), від 03.02.2021 у справі № 2-1441/10, від 31.07.2023 у справі № 2-3187/11.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, копію висновку експерта про вартість майна боржника направлено державним виконавцем на адресу заявника ОСОБА_1 (стягувача), 04.12.2023, згідно з листа № 114294 (поштова кореспонденція за трекінгом № 160), рекомендованим листом (а.с.172, 175-179).

За відомостями з офіційного сайту АТ «Укрпошта» перевірки статусу відстеження поштових відправлень, за штрих-кодом 160, адресат ОСОБА_1 отримав супровідний лист відділу ДВС 12.12.2023 (а.с.173-174).

Однак, заявником надано довідку начальника поштового відділення № 25, копію конверта та бланк поштового відділення форми № 1 від 12.12.2023, де у графі «Розписка в одержанні» датою отримання поштового відправлення адресатом зазначено 20.12.2023.

Таким чином, з огляду на те, що звіт про оцінку отримано заявником 20.12.2023, з урахуванням приписів ст. ст. 127, 449 ЦПК України та ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», останнім днем подання заявником скарги є 30.12.2023.

Зі скаргою ОСОБА_1 звернувся до суду засобами поштового зв`язку 30.12.2023, що підтверджується відміткою на конверті, яка отримана судом 04.01.2024 (а.с.61, 183, 184, 197).

Відтак, десятиденний строк, визначений ст. 449 ЦПК України, для подання скарги до суду, заявником ОСОБА_1 не пропущено, а тому, доводи заінтересованої особи: головного державного виконавця Озімок Т.А. щодо вказаних обставин, є необґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головний державний виконавець Криворізького відділу державної виконавчої служби в Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Озімок Тетяна Анатоліївна, суб`єкт оціночної діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на дії державного виконавця, пов`язані з оцінкою нерухомого майна, задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Криворізького відділу державної виконавчої служби в Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Озімок Тетяни Анатоліївни в частині проведення оцінки арештованого майна у зведеному виконавчому провадженні № 63251729 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 боргу в загальній сумі 709854,21 грн.

Визнати такою, що не підлягає застосуванню, оцінка у формі письмового звіту про оцінку вартості майна від 27.11.2023 № 2711.2/23, а саме: частини житлового будинку загальною площею 219,2 кв.м, житловою площею 49,7 кв.м та земельної ділянки площею 0,1 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_3

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 09.02.2024

Суддя: