Постанова

Іменем України

06 лютого 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/2329/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 ,

на рішенняОболонського районного суду міста Києва

від 04 жовтня 2022 року

у цивільній справі №756/217/15-ц Оболонського районного суду міста Києва

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

до ОСОБА_1 ,

третя особа - Приватне підприємство «Спецзовнішкомплект»,

про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

В грудні 2014 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ "Ощадбанк", Банк) звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за:

договором кредитної лінії №5 від 07 жовтня 2011 року у розмірі 78 133 339,71 грн, з яких: 37 500 000 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 11 066 272,74 грн - прострочена заборгованість за процентами, 11 229 945,21 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 2 183 102,28 грн - пеня за несвоєчасне повернення процентів, 1 354 602,74 грн - 3 % річних за непогашення кредиту, 270535 грн - 3% річних за непогашення процентів, 12 750 000 грн - інфляційні втрати за несвоєчасну сплату кредиту, 1 778 881,74 грн - інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів;

за договором кредитної лінії №4 від 05 вересня 2013 року у розмірі 23 410 712,59 грн, з яких: 1 315 466,32 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 2315199,41 грн - прострочена заборгованість за процентами, 2 897 123,29 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 1 309 831,80 грн - пеня за несвоєчасне повернення процентів, 1 007 923,59 грн - 3% річних за непогашення кредиту, 113025,41 грн - 3 % річних за непогашення процентів, 13 415 154,66 грн - інфляційні втрати за несвоєчасну сплату кредиту,1 036 988,11 грн - інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12 серпня 2016 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 91 917 821,84 грн та судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 серпня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 9 626230,50 грн - 3% річних та інфляційні втрати. В решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2017 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 серпня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року скасовано, цивільну справу за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , третя особа: ПП «Спецзовнішкомплект» про стягнення заборгованості направлено на новий розгляд до Оболонського районного суду міста Києва.

Постановою Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2017 року скасовано, рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року залишено без змін.

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 серпня 2016 року за нововиявленими обставинами.

В мотивування вимог заяви посилався на те, що на час ухвалення рішення Оболонським районним судом міста Києва від 12 серпня 2016 року існувало ряд судових рішень, які на думку ОСОБА_1 не були йому відомі на час розгляду справи №756/217/15-ц та які мали б входити до предмету доказування у зазначеній справі, та могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які брали участь у справі.

Вказував, що Банк, затягуючи процес реєстрації права власності, нараховував боржнику проценти та штрафні санкції на всю суму боргу, а не на зменшену як мав би, тобто, майже 3 місяці банк протизаконно збільшував суму заборгованості, збільшуючи обсяг його відповідальності, як поручителя.

Зазначав, що він залучив особу, яка має навички та спеціальні знання у сфері бухгалтерського обліку для проведення власного розрахунку його заборгованості перед банком за договорами кредитної лінії №5 та №4.

Згідно розрахунку ТОВ Юридична компанія «Альфа Лекс Консалтінг» станом на 09 лютого 2016 року прострочена заборгованість за договором кредитної лінії №4 була зменшена банком до суми 3 484 410,40 грн. Зменшення заборгованості відбулося на підставі рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26 жовтня 2015 року у справі №912/3431/15, відповідно до якого, в рахунок часткового погашення заборгованості ПП «Спецзовнішкомплект» перед ПАТ «Державний ощадний банк України» за договором кредитної лінії №4 у розмірі 24 077 500,00 грн без ПДВ, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №25 та визнано за банком право власності на комплекс будівель. Рішення набрало законної сили 19 листопада 2015 року. Однак, банк зменшив суму заборгованості по договору кредитної лінії №4 на 24 077 500,00 грн лише 08 лютого 2016 року і протягом майже трьох місяців банк здійснював нарахування відсотків та штрафних санкцій на загальну суму заборгованості.

Вказував, що за твердженням ТОВ Юридична компанія «Альфа Лекс Консалтінг», з 16 липня 2015 року по 16 лютого 2016 року банк взагалі не мав права нараховувати проценти чи штрафні санкції на проценти, адже в цей період відповідно до ухвали Господарського суду Кіровоградської області діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів боргів - ПП «Спецзовнішнкомплект».

Посилався на те, що на відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом, а те що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду необхідних даних.

Вказував, що зазначені у заяві обставини мають значення для вирішення справи і є істотними для постановлення правильного рішення у справі, оскільки на їх підставі можна зробити висновок про значно менший розмір заборгованості по договорам кредитних ліній №5 та №4, а надані банком розрахунки не відповідають дійсності та спрямовані на штучне збільшення заборгованості без законних підстав на те.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 22 липня 2020 року відкрито загальне провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

10 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції доповнення до заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, до яких долучив висновок експерта №03/09-2020 за результатами проведення економічної експертизи від 03 вересня 2020 року.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва, яка занесена до протоколу судового засідання від 09 листопада 2020 року, доповнення до заяви ОСОБА_1 від 10 вересня 2020 року залишено без розгляду.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами задоволено. Рішення від 12 серпня 2016 року скасовано та призначено справу в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість в розмірі 101 544 052,34 грн.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що ПП «Спецзовнішкомплект» свої зобов`язання по кредитним договорам належним чином не виконало, і позивачем доведено, що станом на 27.05.2016 існує заборгованість у розмірі 91 917 821,84 грн, з яких: заборгованість за договором кредитної лінії №5 від 07.10.2011 складає: прострочена заборгованість за кредитом - 37500000 грн; прострочена заборгованість за процентами - 11066272,74 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 11229945,21 грн; пеня за несвоєчасне повернення процентів - 2183102,28 грн. Заборгованість за договором кредитної лінії №4 від 05.09.2013 складає: прострочена заборгованість за кредитом - 1315466,32 грн; прострочена заборгованість за процентами - 2315199,41 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 2897123,29 грн; пеня за несвоєчасне повернення процентів - 1309831,80 грн.

Також суд вважав доведеними позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 9 626 230,50 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач АТ «Державний ощадний банк України» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення, а саме розглянути та відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 серпня 2016 року у справі №756/217/15-ц за нововиявленими обставинами.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року, якою було скасовано законне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 серпня 2016 року у справі №756/217/15-ц, була прийнята з порушенням норм процесуального права, та як наслідок призвела до ухвалення незаконного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року.

Вказував, що судові рішення про які йдеться в заяві ОСОБА_1 в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України та Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» не є підставою для перегляду судового рішення №756/217/15-ц за нововиявленими обставинами.

Зазначав, що в основу рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 серпня 2016 року у справі №756/217/15-ц був покладений розрахунок заборгованості по договору кредитної лінії №5 від 07 жовтня 2011 року та за договором кредитної лінії №4 від 05 вересня 2013 року станом на 27 травня 2016 року. Відповідно на вказану дату, мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника ПП «Спецзовнішкомплект» не існував.

Вважає, що нараховані банком проценти та інші платежі на основну суму заборгованості станом на 27 травня 2016 року були законними та обґрунтованими, з огляду на відсутність мораторію.

Вказував, що рішення на які посилався ОСОБА_1 в заяві, а саме рішення Господарського суду Кіровоградської області від 10 травня 2016 року у справі №912/1543/16 та від 29 червня 2016 року у справі №912/1542/16, були наявні в матеріалах справи №756/217/15-ц, тобто існували на час розгляду справи №756/217/15-ц, були відомі ОСОБА_1 , суду та не вплинули на висновки суду про права та обов`язки ОСОБА_1 по даній справі, що в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України не дає підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Посилався на те, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 серпня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» 9 626 230,50 грн - 3% річних та інфляційні втрати.

Вважає, що оскільки апеляційний суд ухвалив нове рішення з приводу заявлених вимог в частині 3% річних та інфляційних, а тому відповідно до положень ст. 425 ЦПК України Оболонський районний суд міста Києва не уповноважений був переглядати рішення суду першої інстанції та своє рішення за нововиявленими обставинами з підстав вказаних в заяві.

Зазначав, що ОСОБА_1 були пропущені строки для подачі заяви про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Вказував, що суд першої інстанції вийшов за межі поставлених вимог в заяві ОСОБА_1 , оскільки останній не просив скасувати рішення і прийняти нове або змінити рішення. Скасовуючи рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 серпня 2016 року, у порушення ч. 3 ст. 429 ЦПК України, суд першої інстанції не ухвалив нове рішення, а призначив справу в порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання, що є порушенням вказаної статті.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не надав оцінки висновку експерта №03/09-2020 від 03 вересня 2020 року за результатами проведення економічної експертизи.

Вказував, що він подавав до суду першої інстанції клопотання про долучення доказів від 27 квітня 2021 року, до якого був доданий висновок експерта №03/09-2020 від 03 вересня 2020 року, однак зазначене клопотання було проігнороване судом, у рішенні суду від 04 жовтня 2022 року не міститься будь-яких відомостей про розгляд даного клопотання, хоча згідно п. 2 ч. 3 ст. 265 ЦПК України у описовій частині рішення зазначаються подані сторонами заяви та клопотання.

Вважає, що суд першої інстанції неправомірно проігнорував доказ, який сторона відповідача вважає визначальним у відстоюванні своєї правової позиції, чим фактично позбавив відповідача у доступі до правосуддя та можливості представити свою позицію перед судом, що гарантовано ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Зазначав, що задовольняючи заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції дійшов висновку про її обґрунтованість та скасував рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 серпня 2016 року, однак, здійснювати подальший розгляд цієї справи суд не мав повноважень, оскільки на час розгляду справи вказана категорія спорів належала до виключної підвідомчості господарських судів.

Посилався на те, що суд не надав оцінки його доводам, що порука, яка виникла за договором №5 від 07 жовтня 2011 року припинилась 05 жовтня 2012 року.

21 листопада 2022 року від АТ «Державний ощадний банк України» на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому останній вказував на те, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 безпідставні та необґрунтовані.

15 грудня 2022 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу Банку, в якій вказував на те, що доводи апеляційної скарги позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року апеляційну скаргу АТ «Державний ощадний банк України» задоволено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року та рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 серпня 2016 року відмовлено.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 серпня 2016 року залишено в силі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» судові витрати у розмірі 5 481,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представники позивача: Кур ' ята В. В. та Колісник О. В. просили закрити апеляційне провадження.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 підтримав, просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ «Державний ощадний банк України» та апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Разом з тим, у цій конкретній справі, з тих підстав, на які посилаються сторони, як на порушення норм процесуального права, не може бути скасоване оскаржуване судове рішення. Дійсно, судове рішення ухвалено у спосіб не передбачений нормами процесуального права і це фактично призвело до того, що зі скасуванням рішення суду першої інстанції не можна вважати чинним рішення суду апеляційної інстанції.

Дійсно нормами процесуального права не передбачено ухвалення двох судових рішень за наслідками розгляду заяви за нововиявленими обставинами, а саме ухвали суду та окремо рішення суду і це свідчить про суддівську помилку. Однак, за обставин, коли ухвала суду про скасування рішення суду за наслідками розгляду заяви за нововиявленими обставинами переглянута судами апеляційної та касаційної інстанції і залишена без змін, усунути суддівську помилку у вказаній справі можливо лише шляхом перегляду ухваленого остаточного рішення у вказаній справі. У цій справі не можливо підходити з надмірним формалізмом до трактування норм процесуального права, а треба вже підійти до розгляду питання дотримання судом застосування норм матеріального права при вирішенні судом справи, що переглядається.

Так, Верховний Суд в постанові від 04 жовтня 2023 року, скасовуючи постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року, який вже переглядав апеляційні скарги, дав вказівки щодо дотримання апеляційним судом норм процесуального права під час розгляду апеляційної скарги на судове рішення, ухваленого за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

В цій постанові Верховний Суд звернув увагу, що перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами має здійснюватися з дотриманням вимог статей 423-429 ЦПК України, які визначають підстави і порядок перегляду, коло суб`єктів звернення із заявою про перегляд судових рішень, об`єкти перегляду, а також компетенцію (процесуальні повноваження) судів, які здійснюють такий перегляд.

Отже, за змістом частини першої статті 425 ЦПК України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

Відповідно до частин другої та третьої статті 429 ЦПК України, справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

У частинах шостій та сьомій статті 429 ЦПК України передбачено, що з набранням законної сили новим судовим рішенням втрачають законну силу судові рішення інших судів у цій справі.

Судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд після скасування рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами і ухвалення судом першої інстанції рішення має перевірити його законність по суті та прийняти рішення за результатами розгляду апеляційної скарги, відповідно до положень статті 374 ЦПК України.

Відтак, повноважень скасовувати таке рішення і постановляти процесуальний документ з приводу розгляду заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами, відмовляти у її задоволенні, тобто розглядати заяву по суті, апеляційний суд не має, так як це є компетенцією суду, судове рішення якого переглядається.

Практика Верховного Суду щодо цього питання є сталою, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №2-190/2011 (провадження №61-35193св18), від 06 березня 2019 року у справі №755/21917/14-ц (провадження №61-24916св18), від 19 вересня 2018 року у справі №200/9663/16-ц (провадження №61-18061св19), від 15 липня 2020 року у справі №466/543/14-ц (провадження №61-7223св20), від 15 липня 2020 року у справі №2-215/11 (провадження №61-46492св18), від 17 травня 2023 року у справі №357/9196/18 (провадження №61-1356св23), від 16 серпня 2023 року у справі №299/1923/16-ц (провадження №61-5169св22).

Такий підхід в суді касаційної інстанції існував і при ухваленні судових рішень Верховним Судом України і Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги АТ «Державний ощадний банк України», що нормами процесуального права не передбачено ухвалення двох судових рішень за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Однак, за вище наведених обставин, враховуючи вказівки Верховного Суду, які викладено в постанові від 04 жовтня 2023 року, доводи апеляційної скарги АТ «Державний ощадний банк України» щодо наявності правових підстав для скасування ухвали та рішення суду першої інстанції та розгляду апеляційним судом заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами є необґрунтованими.

Також є необґрунтованими і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо наявності правових підстав для скасування остаточного судового рішення, ухваленого за наслідками розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

З матеріалів справи вбачається, що 07 жовтня 2011 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ПП «Спецзовнішкомплект» було укладено договір кредитної лінії №5, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у вигляді мультивалютної відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування 37 500 000,00 грн, з остаточним терміном повернення не пізніше 06 жовтня 2015 року (т. 1, а. с. 9-17).

Відповідно до пункту 2.7.1. Договору, проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі наступних процентних ставок: за частиною заборгованості в євро - 12% річних; за частиною заборгованості в гривнях - 17% річних.

Також, п. 7.1.1 кредитного договору встановлено, що за порушення взятих на себе зобов`язань з повернення суми кредиту, комісійних винагород та своєчасної сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення.

В подальшому до цього кредитного договору між сторонами було укладено додатковий договір №1 від 04 липня 2012 року, додатковий договір №2 від 25 липня 2012 року, додатковий договір №3 від 05 жовтня 2012 року, додатковий договір №4 від 22 травня 2013 року та додатковий договір №5 від 28 серпня 2013 року (т. 1, а. с. 19-24).

У пункті 2.3.5 додаткового договору №3 від 05 жовтня 2012 року до договору кредитної лінії №5 від 07 жовтня 2011 року сторони погодили збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування в строки, згідно з таким графіком: з 1 по 39 місяць - 37 500 000,00 грн; на кінець 40 місяця - 33 500 000,00 грн; на кінець 41 місяця - 29 500 000,00 грн; на кінець 42 місяця - 25 500 000,00 грн; на кінець 43 місяця - 21 500 000,00 грн; на кінець 44 місяця - 17 500 000,00 грн; на кінець 45 місяця - 13 500 000,00 грн; на кінець 46 місяця - 9 500 000,00 грн; на кінець 47 місяця - 5 500 000,00 грн; на кінець 48 місяця - 0 грн (т. 1, а. с. 21).

Також 07 жовтня 2011 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Державний ощадний банк України», ПП «Спецзовнішкомплект» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №1, за умовами якого останній зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (т. 1, а. с. 25-26).

05 вересня 2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ПП «Спецзовнішкомплект» було укладено договір кредитної лінії №4, до якого були внесені зміни та доповнення додатковим договором №1 від 22 жовтня 2013 року, згідно якого банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування 22 000 000,00 грн, кредит надавався у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 04 вересня 2014 року. Проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 18% річних (т. 1, а. с. 27-34).

Пунктом 7.2.1 цього кредитного договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань, банк має право застосовувати до позичальника наступні штрафні санкції, зокрема пеню на користь банку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу з повернення суми кредиту та/або від суми несвоєчасно сплачених комісійних винагород та/або процентів за користування кредитом за кожен день прострочення.

Також 05 вересня 2013 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Державний ощадний банк України», ПП «Спецзовнішкомплект» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №1, за умовами якого останній зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (т. 1, а. с. 35-36).

Умовами додаткового договору №3 від 05 жовтня 2012 року до договору кредитної лінії №5 від 07 жовтня 2011 року банк та позичальник змінили строки здійснення платежів, які мали бути здійснені позичальником в погашення заборгованості за кредитом.

ПП «Спецзовнішкомплект» не виконало взяті на себе зобов`язання за договором кредитної лінії №5 від 07 жовтня 2011 року, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 27 травня 2016 року становить 78 133 339,71 грн (т. 2, а. с. 139-143).

Також, ПП «Спецзовнішкомплект» не виконало взяті на себе зобов`язання за договором кредитної лінії №4 від 05 вересня 2013 року, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 27 травня 2016 року становить 23 410 712,59 грн (т. 2, а. с. 144-148).

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 10 травня 2016 року та рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 29 червня 2016 року вже було стягнуто заборгованість за договором кредитної лінії №5 від 07 жовтня 2011 року та договором кредитної лінії №4 від 05 вересня 2013 року (т. 2, а. с. 174-191).

Так, згідно умовами договору поруки від 07 жовтня 2011 року до договору кредитної лінії №5 від 07 жовтня 2011 року ОСОБА_1 зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 91 917 821,84 грн та 3 654 грн судового збору.

У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат скасовано та ухвалено нове судове рішення в цій частині позовних вимог. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 9 626 230,50 грн - 3 % та інфляційні втрати.

В решті рішення залишено без змін.

Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості з відповідача, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що боржником належним чином не виконувалися умови договорів кредитної лінії, забезпечених порукою, а тому дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача, як поручителя, на користь банку заборгованості.

Окрім того, відхиляючи доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до додаткового договору №3 від 05 жовтня 2012 року до договору кредитної лінії №5 від 07 жовтня 2011 року було збільшено ліміт кредитування без згоди поручителя, що в силу частини першої статті 559 ЦК України свідчить про припинення поруки, суд апеляційної інстанції керувався тим, що умовами зазначеного додаткового договору №3 банк та позичальник змінили строки здійснення платежів, які мали бути здійснені позичальником в погашення заборгованості за кредитом, а згідно умов договору поруки від 07 жовтня 2011 року до договору кредитної лінії №5 від 07 жовтня 2011 року ОСОБА_1 зобов`язався перед кредитором відповідати, зокрема, також за додатковими договорами, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

В п. 4.3. договору поруки банк та поручитель домовились, що у випадку продовження строків повернення кредиту та або у випадку будь-яких інших змін строків здійснення платежів позичальником за кредитним договором, обсяг відповідальності поручителя не змінюється.

ПАТ «Державний ощадний банк України» та ПП «Спецзовнішкомплект» змін щодо збільшення розміру діючого ліміту кредитування чи процентів до договору кредитної лінії №5 від 07 жовтня 2011 року не вносили, відтак відсутні підстави для припинення поруки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення судів попередніх інстанцій скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановляючи ухвалу про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції виходив з того, що зазначення у договорі поруки про можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати не звільняє сторони основного зобов`язання від узгодження цих змін із поручителем, оскільки договором (п. 1.1) не передбачено, що такі зміни проводяться без їх узгодження (додаткового повідомлення), і докази такого узгодження відсутні.

Постановою Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2017 року скасовано, рішення апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року залишено в силі.

Верховний Суд України у постанові від 13 вересня 2017 року виснував, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості з поручителя, оскільки будь-яких змін, про внесення яких кредитор був зобов`язаний повідомити та отримати згоду від поручителя, до кредитного договору не вносилося, а згідно договору поруки зобов`язався солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов`язань, умовами якого, зокрема, передбачено що у випадку продовження строків повернення кредиту та/або у випадку будь-яких інших змін строків здійснення платежів позичальником за кредитним договором, обсяг відповідальності поручителя не змінюється.

З огляду на зазначене Верховний Суд України вважав обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

Як вже вказувалося вище, оскаржуване судове рішення від 04 жовтня 2022 року ухвалено судом першої інстанції за результатами розгляду заяви за нововиявленими обставинами.

Пунктом 1 частини 2 статті 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2011 року Суд повторив власні висновки вже відображені в рішенні «Брумареску проти Румунії», що право на справедливий розгляд судом, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Також у п. 44 Суд зазначив, що така процедура (перегляд за нововиявленими обставинами) не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя. Однак, Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.

У пункті 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» роз'яснено, що перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв'язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.

Згідно з п. 3 вказаної Постанови, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Перелік підстав, визначених статтею 423 ЦПК України для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 423 ЦПК України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази які не оцінювались судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції розглядаючи заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 серпня 2016 року за нововиявленими обставинами 09 листопада 2020 року постановив ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами задовольнив, рішення від 12 серпня 2016 року скасував, однак судового рішення за наслідками розгляду позовної заяви не ухвалив.

Колегія судів погоджується з доводами апеляційної скарги Банку, що нормами процесуального права не передбачено такого судового рішення. Однак ухвала суду від 09 листопада 2020 року була предметом перегляду судів апеляційної та касаційної інстанції та залишена без змін. Таким чином, суддівська помилка на стадії перегляду судового рішення, ухваленого в непроцесуальний спосіб, не була усунута, оскільки нормами процесуального права не передбачено такого судового рішення в переліку судових рішень, які можуть бути переглянуті окремо від рішення суду.

В подальшому, з метою усунення суддівської помилки, суд здійснив розгляд заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 серпня 2016 року за нововиявленими обставинами, надаючи оцінку доводам заяви, суд першої інстанції ухвалив рішення від 04 жовтня 2022 року.

Як зазначено судом першої інстанції, в мотивувальній частині рішенні від 04 жовтня 2022 року, постановляючи ухвалу від 09 листопада 2020 року Оболонським районним судом міста Києва було скасовано рішення того ж суду від 12 серпня 2016 року, однак, нове рішення за наслідками розгляду зави про перегляд рішення за нововиявленими обставинами ухвалено не було, у зв`язку з великим обсягом матеріалів справи.

Даючи оцінку доводам відповідача ОСОБА_1 , які зазначені в заяві про перегляд рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 серпня 2016 року, суд першої інстанції в рішенні від 04 жовтня 2022 року дійшов до висновку про те, що посилання ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 16 липня 2016 року у справі №912/2487/15 про банкрутство ПП «Спецзовнішкомплект», як на нововиявлену обставину, є безпідставним та не доведеним.

Судом першої інстанції було зазначено, що не є нововиявленими обставинами посилання ОСОБА_1 в заяві на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 10 травня 2016 року у справі №912/1543/16 та рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 29 червня 2016 року у справі №912/1542/16 року, оскільки вказані рішення були наявні в матеріалах справи №756/217/15-ц та судом їм надавалася оцінка.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обставини на які посилається ОСОБА_1 у заяві про перегляд рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 серпня 2016 року за нововиявленими обставинами не є нововиявленими у розумінні п.1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України.

Оскільки, суд першої інстанції фактично розглянув заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 серпня 2016 року за нововиявленими обставинами та дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, однак в непередбаченому статтею 429 ЦПК України порядку, а саме ухвалою від 09 листопада 2020 року скасував рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 серпня 2016 року та 04 жовтня 2022 року ухвалив нове судове рішення, резолютивна частина якого відповідає остаточному рішенню, з урахуванням судового рішення апеляційної інстанції, ухваленому у цій справі і яке скасовано, колегія суддів вважає, що рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року, як результат виправлення суддівської помилки, підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не надав оцінки висновку експерта №03/09-2020 від 03 вересня 2020 року за результатами проведення економічної експертизи та не надав оцінки доводам відповідача, що порука, яка виникла за договором №5 від 07 жовтня 2011 року припинилась 05 жовтня 2012 року, колегія суддів відхиляє, оскільки клопотання про долучення доказів від 27 квітня 2021 року, до якого був доданий висновок експерта №03/09-2020 від 03 вересня 2020 року, було розглянуто судом.

Як вбачається з матеріалів справи 10 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції доповнення до заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами до якої долучив висновок експерта №03/09-2020 за результатами проведення економічної експертизи від 03 вересня 2020 року.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва, яка занесена до протоколу судового засідання від 09 листопада 2020 року, доповнення до заяви ОСОБА_1 від 10 вересня 2020 року було залишено без розгляду.

Таким чином доводи апеляційної скарги в цій частині спростовано матеріалами справи.

Посилання відповідача на те, що задовольняючи заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд першої інстанції дійшов висновку про її обґрунтованість та скасував рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року, однак, здійснювати подальший розгляд цієї справи суд не мав повноважень, оскільки на час розгляду вказана категорія спорів належала до виключної підвідомчості господарських судів, колегія суддів вважає безпідставними, та як відповідно до положень ст. 425, 429 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подається до суду і розглядається тим судом, який ухвалив судове рішення.

Колегія суддів наголошує, що формальне розуміння закону не може бути вищим за ідею справедливості.

У своїх постановах, суд касаційної інстанції наголошував, що у окремих своїх постановах він, виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, і, як результат усунення суддівської помилки, розглянуто з дотриманням норм матеріального права, не може бути скасоване з підстав порушення норм процесуального права, викладених в апеляційних скаргах.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарг без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2024 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська