ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 лютого 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/1550/23

Головуючий у першій інстанції Хоменко Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/405/24

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.

Позивач: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 грудня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя Хоменко Л.В.), ухвалене у м. Чернігів ,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» заборгованість за кредитним договором № 014-RO-82-118228668 від10.12.2021 року у розмірі 122323.32 гривень, яка складається з заборгованості : за кредитом 108613.89 грн; за відсотками 13709.43 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн. Свої вимоги банк мотивував тим, що між сторонами був укладений кредитний договір №

014-RO-82-118228668 від10.12.2021 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 87200.41 грн на 60 місяців з 10.12.2021 року під фіксовану процентну ставку у розмірі 35.90% річних. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує належним чином, у добровільному порядку заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідачки.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 грудня 2023 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача кредитну заборгованість за договором № 014-RO-82-118228668 від 10.12.2021 року у розмірі 122323.32 гривень, яка складається з заборгованості : за кредитом 108613.89 грн; за відсотками 13709.43 грн; компенсовано АТ «Райффайзен Банк» зарахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір у сумі 2684 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції врахував, що банк виконав свої зобов`язання в повному обсязі, надав кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору, а відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості та прострочених відсотків, які банком шляхом реструктуризації заборгованості були капіталізовані до суми кредиту. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що відповідач порушив зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків, а тому позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором обґрунтовані та підлягають задоволенню. АТ «Райффайзен Банк» не заявляло вимог про застосування ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а лише послався на ч.1 зазначеної статті, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним свого грошового зобов`язання.

Відповідач є учасником бойових дій а тому в силу приписів п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачу належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України сплачений ним судовий збір у розмірі 2 684 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції своїм рішенням фактично задовільнив вимогу банку про дострокове повернення кредиту з врахуванням простроченої заборгованості за кредитом та простроченою заборгованістю за відсотками не врахувавши строк дії договору, який визначений самим договором до 10.12.2026 року. Направлена на адресу відповідача досудова вимога не була ним отримана, оскільки будинок в якому зареєстрований ОСОБА_2 пошкоджений та непридатний для життя. Невиконання договірних зобов`язань пов`язане з пошкодженням внаслідок прямого влучання боєприпасу в будинок в якому проживав відповідач разом з сім`єю та необхідністю на даний час винаймати житло. Відповідач також вважає, що позивачем не доведено правильності проведеного розрахунку щодо визначення розміру заборгованості за кредитом та відсотками. Крім того, надані позивачем Правила банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Райффайзен Банк», що оприлюднені на сайті банку не можуть вважатись складовою укладеного сторонами кредитного договору, оскільки вони не підписані відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк» просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача, а оскаржуване рішення без змін. У відзиві позивач зазначає, що підписуючи Заяву-Договір про відкриття Поточного рахунку та надання кредиту « Кредит готівкою» № 014-RO-82-118228668 від10.12.2021 року ОСОБА_2 був обізнаний з умовами надання банком коштів у кредит. Зазачена заява містила всі істотні умови договору, а саме тип та розмір кредиту, розмір відсоткової ставки, порядок її обчислення та сплати, строк користування кредитними коштами, права, обов`язки та відповідальність сторін. Жодного повідомлення щодо зміни місця проживання чи реєстрації від позичальника на адресу банку не надходило, а тому банк у відповідності до умов укладеного договору надіслав досудову вимогу на адресу, яка була зазначена в кредитному договорі. Заперечуючи правильність проведеного банком розрахунку відповідач не зазначає в чому саме полягає невідповідність такого розрахунку заборгованості і з якою саме сумою кредитної заборгованості він не погоджується. Крім того, ОСОБА_2 стверджуючи, що сторонами кредитного договору неповністю виконано вимоги законодавства щодо форми та змісту договору не деталізує в чому саме полягає недотримання таких вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК Українивстановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

По справі встановлено, що 10 грудня 2021 року між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду про прийняття публічної пропозиції банку про надання послуг в порядку та на умовах, що викладені у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб, що оприлюднені та знаходяться у вільному доступі на сайті банку. 10 грудня 2021 року між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 було укладено Заяву Договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит Готівкою», відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 87 200 грн. 41 коп. на 60 місяців, під фіксовану ставку 35,90% річних. Зазначену заяву ОСОБА_1 підписано електронним підписом.

На підставі Договору Банк відкриває поточний рахунок «Для виплат» в гривнях на ім`я Клієнта та згідно пункту 4.1 Заяви-Договору здійснює його розрахунково-касове обслуговування у відповідності до Правил та Тарифів Банку на ведення та обслуговування Поточних рахунків фізичних осіб.

Згідно умов п. 3.1. Кредитного договору, сторони встановили, що проценти за користування кредитом сплачуються позичальником кредитору у складі щомісячного ануїтетного платежу, вказаного у Графіку, і розраховується, виходячи з процентної ставки, передбаченої пунктом 2.3. Заяви-Договору.

Крім того, відповідно до п. 5.2 Заяви-Договору, відповідач підтвердив, що ознайомлений з чинною редакцією Правил. Відповідач визнає та підтверджує, що на взаємовідносини сторін за цією Заявою-Договором поширюється положення Договору, Правил, в тому числі Розділів 2,6 Правил. Клієнт зобов`язався дотримуватись умов Договору, Правил, зокрема, тих положень, що регламентують умови відкриття та обслуговування Поточних рахунків, а також надання Банком Кредитів. Підписанням цієї Заяви-Договору відповідач підтвердив, що до відносин сторін за цією Заявою-Договором застосовуються всі положення Договору, в тому числі Розділів 2, 6. Правил, так само як би текст Правил був би власноруч підписаний клієнтом.

Факт отримання позивачем грошових коштів у розмірі 87 200 грн. 41 коп. за Заявою-Договором № 014-RO-82-118228668 від 10 грудня 2021 року про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 та надання кредиту «Кредит готівкою» підтверджується наданою суду копією виписки по рахунку, що підтверджує переказ та зарахування грошових коштів на банківську карту ОСОБА_1 .

Отже, з укладенням Заяви-Договору про надання кредиту № 014-RO-82-118228668 виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах встановлених умовами Договору.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором складений позивачем виходячи з умов кредитного договорору № 014-RO-82-118228668 від 10 грудня 2021 року, умови якого погоджені та підписані його сторонами.

Таким чином доводи апеляційної скарги щодо надання позивачем невірного розрахунку заборгованості, який не відповідає умовам кредитного договору, які належним чином не були погодджені та доведені до відому позичальника ОСОБА_1 та ним не підписані не заслуговують на увагу суду та спростовуються навними у матеріалах справи доказами.

10 червня 2017 року набрав чинності Закон № 1734-VIII, який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон № 1023-XII застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону № 1734-VIII (стаття 11 Закону № 1023-XII у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).

Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону № 1023-XII. З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон № 1734-VIII, а у частині, що йому не суперечить, - також Закон № 1023-XII.

Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону № 1023-XII зі змінами, передбаченими Законом Українивід 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) виснувала, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону № 1023-XII (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року), не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а в суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову в частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Пунктом 9.5 Кредитного договору № 014-RO-82-118228668 від 10 грудня 2021 року передбачено, що банк має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадку невиконання клієнтом умов Заяви-Договору, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.

Відповідно до виписки по рахунку відкритому банком для обслуговування кредитного договорору № 014-RO-82-118228668 від 10 грудня 2021року позичальник ОСОБА_1 вніс на погашення кредитної заборгованості 10.01.2022 року кошти в сумі 3145.19 грн та 10.02.2022 року 0.38 грн.

У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань АТ «Райффайзен Банк» 20.02.2023 року направило на адресу зазначену в кредитному договорі, як адресу місця реєстрації ОСОБА_1 , вимогу про дострокове виконання грошового зобов`язання, яка була отримана за довіреністю 02.03.2024 року.

З даним позовом банк звернувся до суду 21.04.2023 року.

Пунктом 2.8 Вище зазначеного кредитного договору сторони передбачили також, що клієнт зобов`язаний у строк, що не перевищує трьох календарних днів з дати настання обставин ( а у випадку, якщо відповідні обставини вимагають негайного реагування, то при першій можливостя), письмово повідомити банк про настання обставин, які можуть вплинути на виконання ним обов`язків та на права банку за кредитом. Зокрема, такими обставинами є: зміна прізвища, ім`я, по-батькові, фактичного місця проживання та контактного номеру телефону клієнта, обставини, що тягнуть істотні ( негативні) зміни у платоспроможності і кредитоспроможності клієнта.

Матеріали справи не містять жодного доказу який би свідчив про повідомлення відповідачем банку про зміну місця проживання чи настання негативних істотних змін, які впливають на його платіжоспроможність. Крім того, звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 зазначає місце своєї реєстрації та проживання адресу на яку банком було направлено досудову вимогу.

Тобто направлення відповідно до частини десятої ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів» вимоги про дострокове повернення кредиту свідчить про дотримання кредитором вимог цього Закону і не позбавляє суд права вирішити позов по суті заявлених вимог за умови, що на час ухвалення рішення минув строк для виконання вимоги і вона не втратила чинності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про передчасність звернення до суду з вимогами про дострокове повернення кредитної заборгованості не можуть бути підставою для скасування оскарджуваного судового рішення.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, апеляційний суд приходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: