ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 626/2450/14-ц Номер провадження 22-ц/814/452/24Головуючий у 1-й інстанції Рибальченко І.Г. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого судді Одринської Т.В.

суддів Пікуля В.П., Панченка О.О.

за участю секретаря: Сальної Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Полтава цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії Харківське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 -адвоката Билим Олександра Миколайовича,

на заочне рішення Красноградського районного суду Харківської області від 27 січня 2015 року,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Харківське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», звернулося в суд із указаним позовом.

Позов мотивовано тим, що згідно кредитного договору №542 від 07.03.2008 та додаткової угоди до нього від 02.09.2008, укладених між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого ТВБВ №10020/0355 філії Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , останній отримав кредит на суму 1184791,67 грн. строком 96 місяців, терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 06.03.2016 зі сплатою відсотків - 21,5% річних у порядку, визначеному п.1.5. договору щомісячно ануїтетними платежами в сумі 26650,00 грн. шляхом внесення готівки до каси банку або безготівкових переказів. За порушення взятих на себе зобов`язань, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,04% від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення платежу та 3% річних і інфляційні нарахування в порядку ч.2 ст.625 ЦК України.

Із підстав неналежного виконання позичальником кредитних зобов`язань у порядку та строки, визначені умовами кредитного договору, банк просив стягнути з відповідача заборгованість за період з 30 квітня 2008 року по 01 жовтня 2014 рік у розмірі 1678963,35 грн., яка складається із: 1018609,36 грн. прострочена заборгованість по кредиту; 315486,22 грн. прострочена заборгованість по відсоткам; 30415,24 грн. пеня за прострочення терміну повернення кредиту та відсотків; 54236,53 грн. 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту; 170767,10 грн. інфляційні втрати за несвоєчасне повернення кредиту; 30936,94 грн. 3% річних за несвоєчасне повернення відсотків; 58511,96 грн. інфляційні втрати за несвоєчасне повернення відсотків; судові витрати у розмірі 3654,00 грн.

Заочним рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 27 січня 2015 року позовну заяву ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Харківське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» - задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Харківське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», заборгованість - 1678963,35 грн. та 3654,00 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором банк виконав вчасно та повністю, надавши кредитні кошти. Відповідач взяті на себе зобов`язання за укладеним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 1 678 963,35 грн, яку належить стягнути з відповідача на користь банку.

Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 24.01.2022 відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення цього ж суду від 27.01.2015.

Заяву про перегляд заочного рішення суду від 27.01.2015 за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення /а.с.74-75 т.4/.

В лютому 2022 адвокат Билим О.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 в апеляційному порядку оскаржив рішення районного суду. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду в частині стягнення суми заборгованості в розмірі 1678963,35 грн., та ухвалити нове рішення у відповідній частині з урахуванням суми заборгованості стягнутої заочним рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 23.12.2011 по справі №2021/2-436/11 та визнається відповідачем, а саме: 197 594,50 грн.

Вважає, що позивач при зверненні в суд із даним позовом, замовчав наявність судового рішення від 23.12.2011 у справі №2021/2-436/11, яким стягнуто із відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №542 від 07.03.2008 станом на 20.12.2011 у розмірі 1372753,71 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з подальшою його реалізацією на прилюдних торгах.

Вказує, що розрахунок суми простроченої заборгованості за кредитом станом на 23.10.2014 у цій справі (№626/2450/14-ц) охоплює суму простроченої заборгованості станом на 20.12.2011, постановленої до стягнення у справі №2021/2-436/11, різниця між якими становить 197594,50 грн. та визнається відповідачем.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року апеляційну скаргу - задоволено частково. Заочне рішення Красноградського районного суду Харківської області від 27 січня 2015 року змінено, зменшено розмір заборгованості за кредитним договором, стягнутої із ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» із 1 678 963,35 грн до 1 018 818 ,70 грн. Вирішено питання судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 14 червня 2023 року постанову Полтавського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року скасовано, справу № 626/2450/14-ц передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Передаючи на новий розгляд дану справу суд касаційної інстанції вказав, що суд апеляційної інстанції змінюючи рішення суду першої інстанції від 27 січня 2015 року та зменшуючи загальний розмір заборгованості по кредиту на суму 353 935,01 грн, отриману від реалізації іпотечного майна, яка мала місце під час виконання рішення у справі № 2021/2-436/11 в період з 19 березня 2019 року по 02 жовтня 2019 року, вийшов за межі апеляційного перегляду, не з`ясував та не зазначив в судовому рішення конкретний розмір заборгованості по кредиту, відсотках та пені, які підлягають стягненню з відповідача після зміни строку виконання зобов`язання, наявність підстав для нарахування та стягнення 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача адвокат Билим О.М. доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07.03.2008 між ВАТ «Державний ощадний банк України», в особі керуючого ТВБВ №10020/0355 ОПРВ філії Харківське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №542, окремі умови якого змінено додатковою угодою №1 від 02.09.2008. За змістом кредитного зобов`язання сторони погодили, що банк зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 1184791,67 грн., а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 1184791,67 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 21,5% відсотків річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором (п.1.1. договору).

Згідно п.1.2. кредитного договору кредит надається на 96 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 06.03.2016 на споживчі потреби.

Сторони погодили здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 26650,00 грн. та сплату нарахованих відсотків до 01 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Останній платіж в рахунок погашення кредиту здійснити не пізніше 06.03.2016 (п.1.5 цього договору).

Виконання позичальником зобов`язань за цим договором (в тому числі і додатковими угодами до нього) забезпечується нотаріально посвідченим договором іпотеки нерухомого майна: нежитлові будівлі літ. «Б» заг. пл.614,2 кв.м, літ. «В» заг. пл. 100,1 кв.м., літ «Г» заг. пл.88,3 кв.м., літ. «Д» заг. пл. 513,6 кв.м., літ. «Е» заг. пл. 431,0 кв.м., літ. «Ж» заг. пл. 9,2 кв.м., як знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (п.2.1. кредитного договору).

Згідно п.5.1. кредитного договору за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань по цьому договору, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених цим договором та чинним законодавством України та відшкодовують завдані збитки понад неустойку (пеню, штраф).

За порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,04% від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення (п.5.2)./а.с.10-12,13 т.1/

Згідно розрахунку заборгованості за договором станом на 23.10.2014 заборгованість складається із: прострочена заборгованість по кредиту - 1018609,36 грн., прострочена заборгованість по відсоткам - 315486,22 грн., пеня за прострочення терміну повернення кредиту та відсотків 30415,24 грн., нарахована сума 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту 54236,53 грн., нарахована сума інфляційних витрат за несвоєчасне повернення кредиту 170767,10 грн., нарахована сума 3% річних за несвоєчасне повернення відсотків 30936,94 грн., нарахована сума інфляційних втрат за несвоєчасне повернення відсотків 58511,96 грн. /а.с.4-6 т.1/

Задовольняючи вимоги позову районний суд виходив із того, що відповідач взяті на себе зобов`язання за укладеним договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 1678963,35 грн., яка підлягає стягненню на користь ПАТ «Державний ощадний банк України».

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року у справі № 127/9918/14-ц (провадження № 61-12700св22) є посилання на таке, що: «У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зазначено, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 травня 2023 року у справі № 341/416/20 (провадження № 61-5611св22) є посилання на те, що: «У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) відступлено від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16, і зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України».

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання»

Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана у повному обсязі, кредитор має лише право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а тому після вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, банк мав право на стягнення з позичальника тільки сум, нарахованих відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не на стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, комісії та пені».

Відповідно до частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У даній справі встановлено, що в травні 2011 року ВАТ «Державний ощадний банк України» звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №542 від 07.03.2008 та додатковою угодою до нього від 02.09.2008, яка утворилася станом на 17.05.2011 р. у розмірі 1 213 697,32 грн, із яких: заборгованість по відсотках - 27 600,13 грн; заборгованість по прострочених відсотках -152 485,45 грн; заборгованість по кредиту - 933 497,73 грн; заборгованість по простроченому кредиту - 85 111,63 грн; пеня по простроченому кредиту та відсоткам - 15 002,38 грн, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з подальшою реалізацією предмету іпотеки на прилюдних торгах.

Зверненню до суду з позовом у травні 2011 року передувало предявлення ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 вимоги № 171 від 16.02.2011 року про повернення всієї суми кредиту та здійснення платежів по нарахованим відсоткам за користування кредитом та інших платежів в сумі 1145524,47 грн, у тому числі:

-Прострочені відсотки за користування кредитом 100485,20 грн;

-Прострочена основна сума боргу 57 607,03 грн;

-Строкові відсотки за користування кредитом 18 600,09 грн;

-Заборгованість за кредитом 961002,33 грн

-Штрафні санкції 7829,82 грн.

При цьому банк вимагав сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором в повному обсязі не пізніше 30 днів, у разі невиконання цієї вимоги, банк попередив про наміри звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначене повідомлення повернуто Банку за закінченням терміну зберігання.

Заочним рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 23 грудня 2011 року (у справі № 2021/2-436/11) стягнуто із ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» суму в розмірі 1 372 753,71 грн, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з подальшою реалізацією предмету іпотеки на прилюдних торгах.

З вказаного вбачається, що банк захистив своє право у спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, пред`явивши відповідний позов у травні 2011 року з ціною позову у розмірі 1 213 697,32 грн, яка зазначена як розмір заборгованості за кредитом.

Звертаючись до суду з даним позовом в жовтні 2014 року позивач просив стягнути заборгованість за договором №542 від 07.03.2008 та додатковою угодою до нього від 02.09.2008, яка утворилася за період з 30 квітня 2008 року по 01 жовтня 2014 рік у розмірі 1678963,35 грн. Проте будь яких даних, що на підставі заочного рішення Красноградського районного суду Харківської області від 23 грудня 2011 року, було реалізовано іпотечне майно і при цьому, не в повному обсязі було задоволено вимоги кредитора, позивач не надав.

Кредитор має право звернутися до суду з вимогою про стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, лише тоді, коли виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Оскільки, станом на час пред`явлення даного позову в 2014 р., відомостей про виконання судового рішення від 23 грудня 2011 року (у справі № 2021/2-436/11) не було, правових підстав для задоволення вимог позивача про повторне стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, у суду першої інстанції не було.

При цьому, суд апеляційної інстанції не може взяти до уваги суму коштів, які поступили на рахунок Банку, після реалізації іпотечного майна у розмірі 353935,01 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором №542 від 07.03.2008, так як реалізація іпотечного майна відбулася на підставі відкритого 19.03.2019 виконавчого провадження ВП №58666948 з примусового виконання виконавчого листа №2021/2-436/11 в 2019 році. Тобто після ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце та були встановлені підчас розгляду справи судом першої інстанції (див. висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/1529/15-ц (провадження № 14-242цс18).

У даній справі встановлено, що пред`явлення Банком вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, змінило строк виконання зобов`язання та з 17 березня 2011 року Банк не мав права здійснювати нарахування відсотків, пені, неустойки та інших платежів, передбачених умовами договору.

Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

На підставі вищезазначеного, в задоволенні вимог Банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі - 1018609,36 грн., заборгованості за відсотками у розмірі - 315486,22 грн., пенею у розмірі 30415,24 грн. задоволенню не підлягають. Нарахована сума 3 % річних за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 30 936,94 грн та нарахавана сума інфляційних витрат за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 58 511,96 грн не може бути стягнута, так як зазначені суми нараховані на відсотки, які були нараховані Банком після зміни строку виконання зобов`язань, що є недопустимим. В цій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають захисту, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 54 236,53 грн; та інфляційні втрати за несвоєчасне повернення кредиту 170767,10 грн. Визначений позивачем розмір даної заборгованості відповідачем не спростовано.

Щодо доводів представника ПАТ «Державний ощадний банк України», про зловживання стороною відповідача процесуальним правом, суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 287 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

В разі залишення заяви без задоволення строк на апеляційне оскарження (30 днів) заочного рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Оскільки, ухвалою суду першої інстанції від 24 січня 2022 року заяву про перегляд заочного рішення суду було залишено без задоволення, відповідач мав право на оскарження заочного рішення з дати постановлення ухвали про залишення заяви без задоволення.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З урахуванням того, що позов Банку задоволено на 22,09 % з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати за подачу позову у розмірі 807,16 грн.

Згідно п. 36 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позовних вимог точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

У даній справі визначити розмір задоволених вимог відповідача не є можливим, тому враховуючи неможливість визначити відсоток задоволених вимог апеляційної та касаційної скарг, то враховуючи п.36 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 слід стягнути понесені судові витрати за подачу апеляційної та касаційної скарги у розмірі 6394,50 грн, тобто 50% від понесених останнім витрат (5481 грн та 7 308 грн).

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Так як, сума яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Банку ( 807,16 грн) є меншою ніж сума яка підлягає стягненню з Банка на користь ОСОБА_1 (6394,50 грн.), враховуючи вимоги п. 10 ст. 141 ЦПК України з ПАТ «Державний ощадний банк України» слід стягнути різницю на користь ОСОБА_1 у розмірі 5587,34 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Билим Олександром Миколайовичем задовольнити частково.

Заочне рішення Красноградського районного суду Харківської області від 27 січня 2015 року скасувати. Ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Харківське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 54 236,53 грн; та інфляційні втрати за несвоєчасне повернення кредиту 170767,10 грн., а всього: 225 003,63 грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Харківське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5587,34 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08.02.2024.

Головуючий суддя: Т.В. Одринська

Судді В.П. Пікуль

О.О. Панченко