Справа № 548/2922/23
Провадження № 2/548/119/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.02.2024 Хорольський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Старокожка В.П.,

за участю секретаря судового засідання- Безносик Д.Ю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позиція позивача та заперечення відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі.

Позивач звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з вищевказаним позовом, на обґрунтування якого зазначає, що між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога" (далі - первісний кредитор) 01.09.2019 було укладено кредитний договір № 432366646.

28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ ''Таліон Плюс" укладено договір факторингу № 28/1118-01.

31.12.2020 між цими сторонами укладено додаткову угоду № 26 до вказаного договору факторингу, у зв`язку із чим до ТОВ ''Таліон Плюс" перейшло право вимоги, зокрема, за договором № 432366646.

20.10.2022 між ТОВ "Таліон Плюс" та позивачем укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за договором № 432366646.

Таким чином, позивач має право вимоги до відповідача.

У зв`язку із непогашенням отриманого кредиту відповідачкою, заборгованість ОСОБА_1 на момент подання позову до суду за вищевказаним договором становить 36030,81 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 13668,71 грн; заборгованості за відсотками - 22362,10 грн. Посилаючись на те, що відповідачка свої зобов`язання за договором не виконала, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість в повному обсязі, а також судові витрати.

26.12.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду у межах спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання.

Відповідачкою копію ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками отримано 30.12.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У встановлений судом строк від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона вказала, що позовні вимоги визнає частково в сумі 25,90 грн.

Свою позицію обгрунтовала тим, що нею було отримано кредит в сумі 13668,71 грн, терміном на 30 днів під 1,02 % від суми кредиту за кожен день користування ним. Сукупна вартість цього кредиту згідно графіку розрахунків, доданого до договору, становить 17852,90 грн, з яких 13670,00 грн - це тіло кредиту та 4182,90 грн - нараховані відсотки. З цієї суми нею згідно наданих суду скриншотів із особистого кабінету відповідачки на сайті ТОВ "Монівео швидка фінансова допомога" для погашення заборгованості сплачено платежі на загальну суму 17827,00 грн.

Відповідачка заперечує факт укладення додаткових угод від 02.10.2019, 03.11.2019 та 03.12.2019 між нею та первісним кредитором ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", якими, як стверджує позивач, було продовжено строк дії кредитного договору щоразу на 30 днів за умови сплати відповідачкою щомісяця нарахованих за цей період відсотків за користування кредитом.

Таким чином, відповідачка стверджує, що її заборгованість перед позивачем складає 25,90 грн і саме в цій частині позов підлягає до задоволення.

Крім того, відповідачка звернулася до суду із клопотанням про витребування від позивача письмових доказів для приєднання їх до матеріалів справи, а саме: належним чином завірених копій документів щодо успішної транзакції 01.09.2019 від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" на користь ОСОБА_1 кредитних коштів на суму 13670 грн; розрахунку заборгованості за кредитним договором № 432366646 від 01.09.2019; інформації про сплачені боржником кошти на погашення заборгованості за вказаним кредитним договором; протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору № 432366646 від 01.09.2019 та додаткових угод до нього 02.10.2019, 03.11.2019 та 03.12.2019. Вказане клопотання ухвалою суду від 10.01.2024 було задоволено.

22.01.2024 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача заперечила обставини, викладені відповідачкою, як необгрунтовані та недоведені. Звертає увагу суду на те, що кредитний договір № 432366646 від 01.09.2019 між первісним кредитором та відповідачкою був укладений за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, який був надісланий на номер мобільного телефону ОСОБА_1 , вказаний нею при укладенні договору. Наголошує на тому, що для укладення договорів в електронному вигляді необхідні дані вносяться шляхом заповнення відповідних форм на сайті первісного кредитора позивальником власноруч, укладення додаткової угоди до договору без заповнення заявки клієнтом неможливе, а отже позивачем доведено факт укладення між відповідачкою та первісним кредитором як кредитного договору, так і додаткових угод до нього в електронній формі. Невизнання цих фактів з боку відповідачки є наслідком ухилення її від виконання зобов`язань, що виникли згідно умов кредитного договору.

Крім того, представник позивача зазначив, що відповідачкою внесено проплати, про що вона вказує у відзиві на позов, і які визнаються позивачем як сплата відсотків, нарахованих за користування кредитними коштами відповідно до умов кредитного договору та додаткових угод до нього. Наявність таких проплат врахована та підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем на вимогу суду. Відповідачкою кредитні кошти згідно умов кредитного договору отримано шляхом безготівкового перерахунку на належну їй банківську картку АТ "Приватбанк" і позивач не може надати інформацію щодо їх зарахування на її банківських рахунок, оскільки така інформація становить банківську таємницю і може бути надана лише на виконання відповідної ухвали суду, у зв`язку із чим прохав її витребувати з банківської установи.

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію сторін по справі, вважає, що за результатами розгляду справи в межах спрощеного провадження має бути ухвалене рішення, яким позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив таке.

Між відповідачкою ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога" (далі первісний кредитор) 01.09.2019 було укладено договір № 432366646, що підтверджується копією цього договору та графіку розрахунків до нього.

Відповідно до умов договору, кредитор надав, а відповідачка отримала 13670,00 грн кредитних коштів на строк 30 днів, тобто до 01.10.2019. За користування кредитом нарахування процентів здійснюється щоденно за процентною ставкою в розмірі 372,30 % річних, що становить 1,02 % від суми кредиту за кожний день користування.

Відповідно до копії платіжного доручення від 01.09.2019 первісним кредитором перераховано відповідачці 13670,00 грн для зарахування на платіжну карту № 5168-74ХХ-ХХХХ-0854 як кошти згідно договору № 432366646 від 01.09.2019.

Згідно додаткової угоди від 02.10.2019 до договору № 432366646 від 01.09.2019 сторони домовилися, що у зв`язку із неможливістю виконання позичальником ОСОБА_1 умов договору та на підставі звернення останньої продовжити строк, на який був наданий кредит за вищевказаним договором на тридцять днів, крім того, на дату укладення цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом і починаючи із 01.10.2019 позичальник сплачує за користування кредитом 1,02 % в день від суми кредиту згідно цієї додаткової угоди.

Згідно додаткової угоди від 03.11.2019 до договору № 432366646 від 01.09.2019, сторони домовилися, що у зв`язку із неможливістю виконання позичальником ОСОБА_1 умов договору та на підставі звернення останньої, продовжити строк, на який був наданий кредит за вищевказаним договором на тридцять днів, крім того, на дату укладення цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом і починаючи із 31.10.2019 позичальник сплачує за користування кредитом 1,02 % в день від суми кредиту згідно цієї додаткової угоди.

Згідно додаткової угоди від 03.12.2019 до договору № 432366646 від 01.09.2019, сторони домовилися, що у зв`язку із неможливістю виконання позичальником ОСОБА_1 умов договору та на підставі звернення останньої, продовжити строк, на який був наданий кредит за вищевказаним договором на тридцять днів, крім того, на дату укладення цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом і починаючи із 03.12.2019 позичальник сплачує за користування кредитом 0,92 % в день від суми кредиту згідно цієї додаткової угоди.

Таким чином, строк дії кредитного договору було продовжено востаннє 03.12.2019 на 30 днів, тобто до 02.01.2020 включно з нарахуванням процентів за користування кредитом щоденно в розмірі 1,02 % до 03.12.2019 і з подальшим нарахуванням процентів в розмірі 0,92% з 03.12.2019.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 432366646 від 01.09.2019 за період з 21.10.2022 по 30.10.2023 відповідачкою на погашення кредиту було внесено суми: 4322,33 грн - 02.10.2019; 4461,76 грн - 03.11.2019; 4141,62 грн - 03.12.2019 та 4900,00 грн - 23.01.2020; всього - 17827,00 грн. Вказане не заперечується та визнається відповідачкою у відзиві на позов.

Згідно вищевказаного розрахунку нарахування відсотків за користування кредитом первісним відповідачем здійснювалося до 11.03.2020, інших нарахувань (пені, штрафу тощо) не здійснювалося.

28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ ''Таліон Плюс" укладено договір факторингу № 28/1118-01, а 31.12.2020 між цими сторонами укладено додаткову угоду № 26, що підтверджується копією вказаної угоди.

20.10.2022 між ТОВ "Таліон Плюс" та позивачем ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за договором № 432366646 від 01.09.2019 щодо боржника ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 36030,81 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 13668,71 грн; заборгованості за відсотками - 22362,10 грн, що підтверджується копією вказаного договору факторингу та Витягу з реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 432366646 від 01.09.2019 за період з 21.10.2022 по 30.10.2023 заборгованість боржника ОСОБА_1 не погашена та становить 36030,81 грн.

Судові витрати, понесені позивачем, становлять 2684,00 грн сплаченого судового збору та 1342 грн витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Норми права, застосовані судом.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.ч.1,2 ст. 1046 ЦК).

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання:

1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди;

2) електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом;

3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.ч.1-2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 536 ЦК України, встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Указаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 28.03.2018 року у цивільній справі № 444/9510/12.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України).

Мотивована оцінка аргументів сторін.

Суд вважає доведеним факти підписання договору № 432366646 від 01.09.2019 між ТОВ "Манівео швидка допомога" та відповідачкою ОСОБА_1 , як і набуття права вимоги позивачем ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" до відповідачки за цим договором, оскільки це доведено письмовими доказами, що маються в матеріалах справи та не оспорюється сторонами.

Суд не бере до уваги доводи відповідачки щодо ненадання позивачем доказів отримання нею коштів за цим кредитним договором, оскільки у відзиві, наданому останньою, мається пряма вказівка на визнання нею факту укладення такого договору та внесення останньою платежів первісному кредитору в рахунок погашення отриманого від нього кредиту. Крім того, на підтвердження цього, в матеріалах справи мається належним чином завірена копія платіжного доручення від 01.09.2019 про переказ відповідачці коштів в сумі 13670,00 грн первісним кредитором.

Суд не погоджується з доводами відповідачки про те, що нею не підписувалися додаткові угоди про 02.10.2019, 03.11.2019, 03.12.2019, копії яких наявні в матеріалах справи, оскільки як зазначено у розрахунку заборгованості, а також у відзиві на позов, відповідачкою внесено на погашення кредиту такі суми: 4322,33 грн - 02.10.2019; 4461,76 грн - 03.11.2019; 4141,62 грн - 03.12.2019 та 4900,00 грн - 23.01.2020 і внесення цих сум співпадає із датами укладення вказаних додаткових угод та свідчить про внесення відповідачкою відсотків за відповідні 30-денні періоди їх дії, за умови сплати яких продовжується строк дії вказаного кредитного договору.

На переконання суду, первісним кредитором правильно зараховано ці суми та позивачем доведено їх призначення як погашення відсотків за користування кредитом, виходячи із таких міркувань.

Згідно умов договору № 432366646 від 01.09.2019 в разі, якби відповідачка по закінченню строку його дії 02.10.2019 мала намір виконати свої зобов`язання, нею мали би бути сплачені 13670,00 грн тіла кредиту та 4182,90 грн відсотків за користування ним. Натомість, вона 02.10.2019 внесла на рахунок кредитора суму 4232,00 грн, яка становить 100% суми процентів за користування кредитом протягом 30 днів та 140,10 грн додатково сплачених коштів, яка не забезпечує погашення тіла кредиту.

Згідно п. 4. 4. ч. 4 "Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту "Комфорт" ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", які були чинними станом на момент укладення вказаного договору, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за електронним договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги Заявника у такій черговості:

- у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом;

- у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом;

- у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до Електронного договору.

В подальшому протягом наступних трьох місяців до закінчення строку дії договору відповідачкою аналогічним чином внесено платежі на рахунок кредитора як погашення відсотків за користування ним із незначними переплатами.

Твердження відповідачки про те, що ці суми внесені на погашення тіла кредиту в розмірі 13668,71 грн та відсотків за користування ним (що нараховані протягом 30 днів, на які він надавався) в сумі 4182,90 грн (згідно графіку розрахунків до договору від 01.09.2019) на думку суду є помилковим або таким, що спрямоване на ухилення від виконання зобов`язання за цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи та доведено позивачем, свої зобов`язання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконала в повному обсязі, у передбачені договором строки суму позики та відсотки за користування нею позичальнику не сплатила.

Таким чином, суд встановив, що право позивача було порушено внаслідок неповернення кредитних коштів відповідачкою, а тому позовні вимоги про стягнення суми заборгованості по кредиту є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, виходячи з таких міркувань.

Щодо заявлених вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам суд виходить з такого.

Відповідно до умов договору № 432366646 від 01.09.2019 та додаткових угод до нього, кредитор надав, а відповідачка 01.09.2019 отримала 13670,00 грн на строк до 02.01.2020. За користування кредитом в період з 01.09.2019 по 03.12.2019 їй нараховано відсотки за ставкою 1,02 % за кожен день користування, що складає 13670,00*1,02%*30 = 12548,70 грн; за період з 04.12.2019 по 02.01.2020 відсотки нараховано за ставкою 0,92%, що складає: 13668,71*0,92%*30 = 3772,51 грн.

Таким чином, відсотки за користування кредитом за період з 01.09.2019 по 02.01.2020 складають 16321,21 грн.

Щодо решти суми нарахованих позивачем відсотків за користування вищевказаним кредитом, суд зазначає таке.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У наданому до матеріалів справи позивачем розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором зазначено період нарахування з 01.09.2019 по 11.03.2020, де починаючи з 06.01.2020 сума заборгованості за тілом кредиту є незмінною до кінця періоду нарахування, а проценти за користування кредитом нараховуються в розмірі 232,37 грн за кожен день, при чому суду не надано стороною позивача детального розрахунку цієї суми, порядку її визначення з посиланням на причину нарахування їх до 11.03.2020, тобто поза межами строку дії договору.

Іншого ж розрахунку заборгованості по договору № 432366646 від 01.09.2019 матеріали справи не містять.

Таким чином, суд, здійснюючи власні розрахунки в межах строку дії цього договору, прийшов до переконання, що відповідачкою мала би бути сплачена позивачу сума 16321,21 грн в рахунок нарахованих відсотків за користування кредитними коштами в період з 01.09.2019 по 02.01.2020. Водночас, із наданих суду письмових доказів вбачається, що відповідачкою в рахунок погашення заборгованості за цим договором сплачено платежів на суму 17825,71 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачкою на момент звернення позивача з цим позовом до суду заборгованість за відсотками, яка визначена судом в розмірі 16321,21 грн сплачено повністю. У зв`язку із викладеним в частині стягнення із відповідачки суми заборгованості за відсотками на користь позивача слід відмовити, так як ця частина зобов`язання нею виконана повністю.

Щодо стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за основною сумою боргу, то як встановлено судом, відповідачкою сплачено в рахунок погашення цієї заборгованості 1,29 грн (згідно розрахунку заборгованості, який досліджено судом), крім того, вона внесла на рахунок первісного кредитора платежі на суму 17825,71 грн, з яких 16321,21 грн суд виначив як погашення відсотків за користування кредитом, тому сума, яка є залишком (17825,71 - 16321,21 = 1504,5 грн) - 1504,50 грн має бути зарахована в рахунок погашення заборгованості за основною сумою боргу і таким чином вона має становити 13668,71-1,29-1504,5 = 12162,92 грн та підлягає стягненню із відповідачки на користь позивача.

В іншій частині позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Отже, із відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за осоновною сумою боргу за договором № 432366646 від 01.09.2019 в розмірі 12162,92 грн.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

По справі позивачем сплачено 2684 грн судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 52396 від 05.12.2023. Вказані позивачем судові витрати в сумі 1342 грн, що пов`язані з з розглядом справи, а саме з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцем знаходження, забезпеченням доказів - в розмірі 0,5 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, позивачем не доведені, а отже стягненню із відповідачки не підлягають.

Зважаючи на те, що позов задоволено частково, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 33,76 % сплаченого позивачем судового збору, тобто 906,12 грн.

На підставі викладеного та, керуючись ст. 526, 611, 615, 1049, 1054 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 76-81, 83, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 352 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 432366646 від 01.09.2019 в розмірі 12162 (дванадцять тисяч сто шістдесят дві) грн 92 коп, що становить суму заборгованості по основному боргу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 906 (дев`ятсот шість) грн 12 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», юридична адреса: вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ 01032, .

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуючий