ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 335/7319/22

провадження № 61-11971св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Держава Україна в особі Запорізької обласної прокуратури

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 04 липня 2023 року у складі колегії суддів: Кримської О. М., Дашковської А. В., Кочеткової І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Запорізької обласної прокуратури, в якому просив стягнути з Держави Україна моральну шкоду, завдану невиконанням рішення суду, в розмірі 936 000,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до наказу Запорізької обласної прокуратури від 14 грудня 2015 року № 473к був звільнений з роботи з 14 грудня 2015 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року у справі № 808/685/16 задоволено його адміністративний позов та скасовано наказ про звільнення. Він поновлений на рівнозначній посаді прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя. Вказане судове рішення роботодавець тривалий час не виконував, посилаючись на відсутність у нього постанови суду від 22 липня 2021 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року в справі № 280/10871/21 на його користь із Запорізької обласної прокуратури було стягнуто середній заробіток на час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період із 23 липня 2021 року до 17 лютого 2022 року включно.

Вказував, що справа про поновлення його на роботі розглядалася 5,5 років без будь-якої вини з його боку. 16 місяців Запорізька обласна прокуратура ухиляється від виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Тривале невиконання судового рішення призвело до заподіяння йому моральної шкоди, внаслідок триваючих душевних страждань, викликаних незаконним звільненням та втратою роботи, соціальних зв`язків з колегами по роботі, втратою засобів існування, і, як наслідок, - неможливістю задовольняти свої потреби в тій мірі, у якій він звик це робити, маючи роботу та стабільний дохід. За останній рік він чотири рази звертався до закладів охорони здоров`я з приводу погіршення стану та двічі був госпіталізований до стаціонару, зокрема з діагнозом гіпертонічна хвороба. Хвороби розвиваються на нервовому підґрунті.

Розмір моральної шкоди позивач оцінив у 936 000,00 грн відповідно до методики ОСОБА_2 .

Посилаючись на норми статей 23, 1173 ЦК України, просив суд задовольнити позов.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2023 року у складі судді Романько О. О. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Враховуючи характер порушення, яке полягає у невиконанні рішення суду щодо поновлення позивача на посаді, що безумовно призвело до моральних його страждань та змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя і відновлення своїх прав, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції вважав наявними підстави для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача завданої йому моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Короткий зміст постанови апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 04 липня 2023 року за наслідками розгляду апеляційної скарги Запорізької обласної прокуратури рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2023 року в цій справі скасовано та прийнято нове судове рішення, яким у задоволенні пахову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Запорізької обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду аргументована тим, що постанова апеляційного суду в справі № 808/685/16, на невиконання якої посилається ОСОБА_1 , скасована постановою Верховного Суду, а його позов залишено без задоволення. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що скасування Верховним Судом постанови суду апеляційної інстанції, якою ОСОБА_1 поновлено на посаді, невілює право останнього на відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутній юридичний факт, з яким законодавство пов`язує набуття позивачем права на відшкодування такої шкоди у даних правовідносинах, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

07 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в сил рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року в справі № 460/16522/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що апеляційний суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішення спору.

Скасування рішення суду про поновлення його на роботі не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання цього рішення та не спростовує факту завдання моральної шкоди за його невиконання, завданою в період, коли судове рішення підлягало безумовному виконанню.

Сторони не могли знати, що постанова суду від 22 липня 2021 року у справі № 808/685/16 буде скасована, тобто зазначене не звільняє відповідача від відповідальності за її невиконання в період, коли судове рішення було чинним і він правомірно розраховував на належне його виконання.

Інші доводи учасників справи

Запорізька обласна прокуратура подала відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя цивільну справу № 335/7319/22 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Запорізької обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Ухвалою Верховного Суду від 25 грудня 2023 року справу № 335/7319/22 призначено до судового розгляду.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Суди встановили, що на підставі наказу Запорізької обласної прокуратури від 14 грудня 2015 року № 473к «Про звільнення ОСОБА_1 » молодший радник юстиції ОСОБА_1 був звільнений з посади прокурора прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя та з органів прокуратури Запорізької області на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року у справі № 808/685/16 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до прокуратури Запорізької області про визнання протиправними дій прокуратури Запорізької області та скасування наказу від 14 грудня 2015 року № 473к «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлення на рівнозначній посаді прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 з 15 грудня 2015 року та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із 15 грудня 2015 року до дня винесення постанови суду.

Постановою Верховного Суду від 03 червня 2018 року скасовано постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року у справі № 808/685/16, справу направлено на новий розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.

При новому розгляді зазначеної справи рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Запорізької області від 14 грудня 2015 року № 473к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на рівнозначній посаді прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя з 15 грудня 2015 року. Стягнено з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 15 грудня 2015 року до 22 липня 2021 року в сумі 86 0857,48 грн, що визначений без утримання податків й інших обов`язкових платежів. Стягнено з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

12 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Запорізької обласної прокуратури із заявою, у якій просив негайно вжити організаційних заходів для поновлення його на посаді відповідно до постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року у справі № 808/685/16 та повідомити його про час та місце, займану посаду згідно штатного розкладу Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя для виконання його посадових обов`язків.

На заяву ОСОБА_1 25 серпня 2021 року Запорізька обласна прокуратура надала відповідь, у якій зазначила, що на теперішній час вказана постанова суду від 22 липня 2021 року у справі № 808/685/16 до прокуратури не надходила.

17 лютого 2022 року Запорізький окружний адміністративний суд у справі № 280/10871/21 ухвалив рішення, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2023 року, про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та моральної шкоди. Стягнув із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 23 липня 2021 року до 17 лютого 2022 року включно в розмірі 35 493,10 грн та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.

Апеляційний суд також установив, що 13 квітня 2023 року у справі № 808/685/16 Верховний Суд скасував постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року скасував у частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу прокурора Запорізької області від 14 грудня 2015 року № 473к «Про звільнення ОСОБА_1 » та у цій частині ухвалив нове рішення. Визнав протиправним та скасовував наказ прокурора Запорізької області від 14 грудня 2015 року № 473к «Про звільнення ОСОБА_1 » в частині формулювання підстав звільнення ОСОБА_1 «у зв`язку зі скороченням штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України)» та зобов`язав Запорізьку обласну прокуратуру внести зміни до цього наказу, зазначивши підставою звільнення ОСОБА_1 «зміни в організації виробництва і праці відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України». У решті рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року залишив без змін.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт четвертий частини другої статті 389 ЦПК України).

Підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду є посилання заявника на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року в справі № 460/16522/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Позиція Верховного Суду

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Обґрунтовуючи підстави позову у справі, яка переглядається, позивач посилався на те, що невиконанням рішення Третього апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року йому завдано моральної шкоди, яку просив стягнути з відповідача на підставі статті 1173 ЦК України.

За положеннями статті 129-1 Конституції України обов`язковість рішення суду віднесено до основних засад судочинства.

Частинами першою та другою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) зазначено, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) дійшла висновку про те, що необхідною умовою для притягнення Держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач.

У справі, яка є предметом касаційного перегляду, апеляційний суд установив, що судове рішення апеляційного суду в справі № 808/685/16, на невиконання якого посилався ОСОБА_1 при зверненні з цим позовом, скасоване постановою суду касаційної інстанції, а його позов фактично залишений без задоволення.

Зокрема, постановою Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі № 808/685/16 скасовано постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу прокурора Запорізької області від 14 грудня 2015 року №473к «Про звільнення ОСОБА_1 ». У цій частині ухвалено нове рішення. Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Запорізької області від 14 грудня 2015 року № 473к «Про звільнення ОСОБА_1 » в частині формулювання підстав звільнення ОСОБА_1 «у зв`язку зі скороченням штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України)» та зобов`язано Запорізьку обласну прокуратуру внести зміни до цього наказу, зазначивши підставою звільнення ОСОБА_1 «зміни в організації виробництва і праці відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України». У решті рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року залишено без змін.

Зміст постанови від 13 квітня 2023 року у справі № 808/685/16 свідчить про те, що Верховний Суд змінив судове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року лише в частиніформулювання причин звільнення ОСОБА_1 . У частині, що стосується відшкодування моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та порушення ним вимог трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1 , Верховний Суд залишив зазначене рішення суду без змін.

Зокрема, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої роботодавцем при його звільненні.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням судового рішення.

Доводи касаційної скарги щодо неврахування апеляційним судом тієї обставини, що скасування рішення суду про поновлення позивача на роботі не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання цього рішення та не спростовує факту завдання моральної шкоди за його невиконання, завданої в період, коли судове рішення підлягало виконанню, касаційний суд відхиляє. Право на відшкодування моральної шкоди, за що держава несе відповідальність, пов`язується саме з надмірним тривалим невиконанням остаточного рішення у справі, а остаточним рішенням у справі позивачу відмовлено в поновлені на роботі, тому підстав для покладення на державу обов`язку відшкодувати моральну шкоду за тривале невиконання судового рішення, з чим позивач пов`язував заподіяння йому моральної шкоди, немає.

Висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, та узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження апеляційним судом із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Колегія суддів відхиляє посилання в касаційній скарзі на неврахування судом висновків, викладених Верховним Судом в постанові, що зазначена заявником в касаційній скарзі, оскільки висновки у цій справі і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначеній справі суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші аргументи касаційної не спростовують висновків апеляційного суду та не дають підстав вважати, що суд порушив норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник, по своїй суті зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, які не були встановлені судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 04 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов