КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/6012/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою адвоката Решетова Віктора Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Савицького О.А.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

встановив:

У вересні 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей.

Позовні вимоги мотивує тим, що 28 лютого 2015 року між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб.

За час перебування у шлюбі у сторін народились двоє дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 серпня 2022 року шлюб між сторонами у справі розірвано.

Позивачка вказує, що діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Добровільну матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач не пропонує та не надає.

Вказує, що діти мають бути забезпечені усім необхідним для належного існування, відтак звернулась до суду з цим позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а в подальшому стягувати аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2023 року позов задоволено. З урахуванням ухвали Шевченківського районного суду від 08 травня про виправлення описки стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 вересня 2022 року і до досягнення найстаршою дитиною, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , а в подальшому стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Решетовим В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на недоведеність позовних вимог вказує, оскільки позивачкою не доведено факту перебування дітей на її утриманні.

Посилається на дані ордер Окружного суду одинадцятого судового округу Маямі-Дейд від 10 листопада 2022 року про виселення ОСОБА_3 з квартири, в якій проживали і доньки сторін, внаслідок самовільної зміни матір`ю місця їх проживання.

Звертає увагу, що наразі невідомо, з ким і де проживають їх доньки і чи перебувають вони на утриманні саме позивачки.

Вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано зробив висновок, що позивачка має право на стягнення з відповідача аліментів, адже діти проживали з батьком, та опинилися у матері виключно внаслідок самовільної зміни нею місця їх проживання. Наразі вирішується питання про повернення дітей батькові.

Зазначає, що діти проживали з відповідачем в Єгипті. У середині квітня 2022 року відповідач погодився, щоб діти відвідали матір у США на короткий період часу. 28 квітня 2022 року доньки вилетіли до США, а вже 05 травня 2022 року позивачка повідомила ОСОБА_1 , що діти залишаються з нею.

В Окружному суді одинадцятого судового округу Маямі-Дейд, штат Флорида слухалась справа №2022-016928-FC-04 за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення дітей батьку на підставі Гаазької Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей. 24 квітня 2023 року суд дійшов висновку, що суди США не мають юрисдикції розглядати справи про повернення дітей, крім того вказано що країною постійного проживання дітей є Україна. Ця обставина установлена ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.07.2023 року у справі № 757/29547/22-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей. Вказує, що ОСОБА_1 подано зустрічний позов (у справі № 757/29547/22-ц) до ОСОБА_3 про визначення місця проживання доньок з батьком та відібрання доньок від матері.

Стверджує, що стягнення аліментів із ОСОБА_1 за наведених обставин не відповідає завданням цивільного судочинства, які полягають у справедливому розгляді та вирішенні цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Посилається на те, що судом першої інстанції помилково застосовано матеріальне право України, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - громадянки Франції.

Посилається на порушення норм процесуального права, оскільки відповідача не було належним чином повідомлено про розгляд справи.

Мотивуючи наведеним, просить суд заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21 березня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції вказав, що діти проживають з позивачкою, перебувають на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає.

Судом установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 28 лютого 2015 року перебували у шлюбі, який рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 серпня 2022 року розірвано (а.с.16,20-21).

Сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 22).

Згідно даних дублікату свідоцтва про народження ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 . Батьками дитини є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується даними дублікату свідоцтва про народження (а.с. 25).

Згідно даних довідки про реєстрацію особи громадянином України №1387/2015, рішенням ГУ ДМС України в м. Києві від 22 вересня 2015 року ОСОБА_4 набула громадянство України на підставі частини 1 статті 7 Закону України "Про громадянство України" та є громадянкою Укрїани з 06 травня 2015 року (а.с.27).

Згідно даних довідки №61628/536-019 від 11 січня 2017 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована громадянкою України (а.с. 28).

Рішенням Окружного суду одинадцятого судового округу в окрузі Маямі-Дейт, штат Флорида вирішено, що відповідачка повинна звільнити приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_1 не пізніше 27 листопада 2022 року. Якщо відповідачка ОСОБА_3 не звільнить приміщення до 27 листопада 2022 року, позивач може подати до суду заяву про те, що відповідачка не звільнила приміщення вчасно, та отримати негайне остаточне рішення про незаконне утримання, яке зобов`яже секретаря суду негайно видати судовий наказ про право власності, а шерифа - надати позивачу право на негайне володіння приміщенням (а.с. 75-77).

Відповідно статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Суд апеляційної інстанції враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку із чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.

Зазначене призводить до дисбалансу у обов`язках батьків, чому кореспондується право одного з батьків подати позов до суду для спонукання іншого з батьків брати участь у витратах на дитину, якщо останній ухиляється від цього або виконує такі обов`язки неналежним чином.

Одним із основоположних обов`язків батьків відповідно законодавства України та моральних засад суспільства є їхній обов`язок утримувати дитину. Утримання полягає в забезпеченні дитині розвитку та зростання з метою підготовки до дорослого самостійного життя. В окремих випадках, наприклад, у зв`язку із станом здоров`я дитини, батьки також зобов`язані докладати і інших зусиль та додаткових витрат з метою забезпечення благополуччя дитини, викликаних особливостями її стану здоров`я.

Частинами 1-3 статті 181 СК України визначено наступне:

1. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

2. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

3. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно статті 182 СК України:

1. При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

3. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частиною 1 статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що судом першої інстанції помилково застосовано матеріальне право України, оскільки діти є громадянками Франції, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до даних довідки про реєстрацію особи громадянином України №1387/2015, рішенням ГУ ДМС України в м. Києві від 22 вересня 2015 року ОСОБА_4 набула громадянство України на підставі частини 1 статті 7 Закону України "Про громадянство України" та є громадянкою України з 06 травня 2015 року (а.с.27).

Згідно даних довідки №61628/536-019 від 11 січня 2017 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована громадянкою України (а.с. 28).

Оскільки діти є громадянками України, посилання скаржника на те, що судом неправильно застосовано матеріальне право України є помилковими.

Згідно статті 67 Закону України "Про міжнародне приватне право" зобов`язання щодо утримання, що виникають із сімейних відносин, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особи, яка має право на утримання.

Згідно даних паспорту, виданого на ім`я ОСОБА_3 убачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 є АДРЕСА_2 (а.с. 8).

Відтак, судом першої інстанції правильно застосовано норми національного права, ураховуючи, що зареєстрованим місцем проживання позивачки є Україна, а діти є громадянками України.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що діти перебувають на її утриманні, колегією відхиляються як необґрунтовані, оскільки відповідач не вказує про те, що діти перебувають на його утриманні та не зазначає про докази, які б це підтверджували.

Посилання скаржника на дані ордеру Окружного суду одинадцятого судового округу Маямі-Дейт від 10 листопада 2022 року, заяви про повернення дітей в порядку Гаазької Конвенції від 25 серпня 2022 року, відповіді від 13 жовтня 2022 року колегією суддів відхиляються, оскільки вказане не стосуються предмету цього спору.

Посилання скаржника на постанову Верховного Суду №761/8374/20-ц від 14 вересня 2022 року колегія суддів відхиляє, оскільки обставини, установлені у справі №761/8374/20-ц не є релевантними обставинам цієї справи. Зокрема, у справі, на яку посилається скаржник, на час вирішення спору ухвалено рішення про визначення місця проживання дитини із матір`ю, що набрало законної сили, за таких обставин суд уважав помилковим стягнення аліментів на користь батька.

Разом з цим, матеріали цієї справи не містять відомостей про ухвалення судом рішення, яким визначено місце проживання дітей з одним із батьків.

При цьому, колегія суддів уважає, що відмова у задоволенні позову з тих підстав, що в провадженні суду перебуває цивільна справи про визначення місця проживання дитини не відповідатиме інтересам дітей.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів зазначає про таке.

Із змісту позовної заяви убачається, що позивачкою вказано останнє відоме місце реєстрації відповідача АДРЕСА_3 (а.с. 1).

Відповідно до положень частини 6 статті 187 ЦПК України Шевченківський районний суд міста Києва 26 вересня 2022 року та 16 січня 2023 року звернувся до Славутицької міської громади щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_1 (а.с.33, 42).

09 березня 2023 року на адресу Шевченківського районного суду міста Києва надійшла відповідь Виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, згідно якої за даними реєстру Славутицької територіальної громади ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 з 05 серпня 2014 року по 30 жовтня 2015 року (а.с. 50).

Згідно даних конверту за трек-номером №305 копія позовної заяви, ухвала про відкриття провадження у справі, направлені відповідачу на адресу АДРЕСА_3 . Вказаний конверт повернувся на адресу суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 54-55).

Відповідно до частини 10 статті 187 ЦПК України якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Установлено, що згідно відомостей Виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області відповідач був зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 по 30 жовтня 2015 року.

Ураховуючи встановлену обставину, суд першої інстанції у відповідності до вимог процесуального закону, повинен був здійснювати виклик відповідача у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Разом з цим, матеріали цивільної справи не містять відомостей про розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про виклик ОСОБА_1 як відповідача.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що конверт за трек-номером №305 направлено на адресу, відмінну від останнього відомого зареєстрованого місця проживання відповідача.

Відтак апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду.

Суд першої інстанції правильно установив обставини у справі та застосував відповідні норми матеріального права, проте порушив норми процесуального права, що відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Решетова Віктора Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 вересня 2022 року і до досягнення найстаршою дитиною, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , а в подальшому стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 992,40 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова