Справа № 216/1146/24
провадження 2-о/216/87/24
УХВАЛА

іменем України

19 лютого 2024 року місто Кривий Ріг

Суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Кузнецова Р.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні,

в с т а н о в и в:

Представник позивача, ОСОБА_2 , звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вказаною заявою, в якій просить встановити факт перебування позивача ОСОБА_1 на утриманні батька - ОСОБА_3 , який загинув на виробництві при виконанні трудових обов`язків. Встановлення даного факту необхідно позивачу для отримання виплат у зв`язку із втратою годувальника, у призначенні яких відповідачем було відмовлено.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя вважає, що заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Тобто, юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення, статусу у спірних правовідносинах відповідача та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Аналогічний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 20 травня 2019 року у справі №640/10525/16-ц (провадження №14-593цс18) та від 09 жовтня 2019 року у справі №209/1721/14-ц (провадження №14-418цс19), підстав для відступу від нього не вбачається.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зазначено, що уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України.

Статтею 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

Згідно зі статтею 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» для призначення страхових виплат потерпілий або особи, які мають право на такі виплати у разі смерті потерпілого, подають до уповноваженого органу управління в електронній формі через Єдиний державний вебпортал електронних послуг або веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України заяву про призначення виплати (особисто або через уповноваженого представника) за формою, затвердженою правлінням Пенсійного фонду України.

Разом з цим, згідно зі статтею 105 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застраховані особи та члени їхніх сімей мають право на оскарження дій (бездіяльності) страхувальників, виконавчих органів Пенсійного фонду та їх посадових осіб відповідно до законодавства про звернення громадян, а також у судовому порядку. Страхувальники мають право на оскарження дій (бездіяльності) виконавчих органів Пенсійного фонду та їх посадових осіб у порядку підлеглості до вищого органу або посадової особи, а також у судовому порядку. Оскарження дій страхувальників чи виконавчих органів Пенсійного фонду здійснюється в разі, якщо страхувальником або посадовими особами виконавчих органів Пенсійного фонду порушено права і законні інтереси застрахованих осіб, створено перешкоди для здійснення прав і законних інтересів таких осіб внаслідок дій чи бездіяльності страхувальника, посадових осіб виконавчих органів Пенсійного фонду чи прийнятого виконавчими органами Пенсійного фонду рішення або покладено на застраховану особу чи пенсіонера обов`язки, які не передбачені цим Законом.

Як вбачається з позовної заяви позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив призначити щомісячну страхову виплату як особі, яка має на неї право у разі втрати годувальника, проте, отримав письмову відмову, в якій відповідач зазначив, що не встановлено факту перебування позивача на утриманні у батька до його смерті, відповідна заява подана не встановленого зразка, а також у додатках до заяви відсутні відомості про зареєстроване місце проживання заявника і померлого.

Водночас, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, за сталою судовою практикою, враховуючи діючий порядок, отримавши відмову органу, який призначає пенсії, в разі незгоди з його рішенням на підставі статті 105 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та частини другої статті 124 Конституції України особа має право звернутися за захистом свого права в суд, але не з позовною заявою про встановлення факту перебування на утриманні, а зі скаргою на рішення органу Пенсійного фонду України за правилами адміністративного судочинства в порядку позовного провадження.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 вересня 2019 року у справі №198/623/18 (провадження №14-369цс19), та відповідає практиці Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (постанови: від 10 березня 2020 року у справі №556/132/18 (провадження №61-44101св18), від 13 листопада 2019 року у справі №559/2652/16-ц (провадження №61-28244св18), від 11 вересня 2019 року у справі №401/2020/17-ц (провадження №61-3570св19), від 24 жовтня 2019 року у справі №523/30/17 (провадження №61-12771св18), у справі №347/576/18 від 10.06.2020.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суддя відмовляє у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 , оскільки питання встановлення факту перебування на утриманні батька, який загинув при виконання трудових обов`язків не підлягає судовому розгляду, а повинне вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури, а в разі незгоди з рішенням органу Пенсійного фонду України за правилами адміністративного судочинства в порядку позовного провадження, у зв`язку з чим, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 255, ст.ст. 258-260 ЦПК України суддя,-

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Роз`яснити позивачу, що заявлені ним вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства Дніпропетровським окружним адміністративним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ