Справа №760/2287/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого- судді Усатової І.А.

за участю секретаря Омелько Г.Т

розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтана Золтановича, -

В С Т А Н О В И В:

30.01.2024 ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтана Золтановича.

ОСОБА_1 просить суд забезпечити майбутній позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 97,00 кв.м.

В обгрунтування заяви вказує, що 13 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №0005/07/00-N, відповідно до якого ОСОБА_1 було надано кредитні кошти в розмірі 220 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 12 квітня 2022 року.

В забезпечення виконання кредитного договору між Акціонерним комерційним банком «Форум» та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колєсник С.А. за реєстровим номером 2542, відповідно до якого на забезпечення виконання Кредитного договору №0005/07/00-N від 13 квітня 2007 року було передано в іпотеку вищевказану квартиру, належну заявниці на підставі Свідоцтва про право власності.

Відповідно до п. 1.2 Договору іпотеки, предметом іпотеки була трикімнатна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 97,00 кв.м., жила площа - 63,90 кв.м.

Зазначає, що дізнавшись з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що вона вже не є власником квартири АДРЕСА_1 , звернулася з позовом до суду про визнання протиправним, скасування рішення та витребування майна.

За наслідками розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича про визнання протиправним, скасування рішення та витребування майна, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано незаконними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича щодо проведення 22 червня 2017 року державної реєстрації права власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та визнано протиправними та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича, індексний номер: 35845263 від 23 червня 2017 року, згідно з яким 22 червня 2017 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №21084358 про державну реєстрацію права власності на квартиру, за ОСОБА_4 на підставі Договору іпотеки від 13 квітня 2007 року та Договору про відступлення прав за договором іпотеки від 27 квітня 2017 року та витребувано у ОСОБА_3 та передано у власність ОСОБА_1 спірну квартиру.

Разом з тим, 22 січня 2024 року, отримавши Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна було виявлено, що ОСОБА_3 , який вже не є власником квартири, 28 листопада 2023 року подарував квартиру ОСОБА_2 .

Заявниця вважає, що перехід права власності на належну їй квартиру відбувся незаконно, що призвело до порушення її прав, які підлягають захисту у судовому порядку шляхом витребування майна з чужого володіння, оскільки на момент вчинення договору дарування від 28.11.2023 ОСОБА_3 не був власником квартири.

Заявник зазначає, що у разі не накладення арешту на спірне майно, ОСОБА_2 може вчиняти дії, пов`язані з реалізацією майна, набутого нею без достатніх правових підстав, що призведе до порушення її прав та законних інтересів, вдруге спричинить неможливість виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, просить задовольнити заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали, надані на її обґрунтування, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч.3 ст.116 ЦПК України заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Відповідно до ч.5 ст.116 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви заявник повинен подати позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення доказів. У разі неподання позовної заяви у зазначений строк, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження суд скасовує ухвалу про вжиття заходів забезпечення доказів не пізніше наступного дня після закінчення такого строку або постановлення судом ухвали про повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією з причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

З точки зору закону значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України, пункт 1 частини першої якої, в тому числі, передбачає забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивачів, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за їх позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Частина третя статті 150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 7 вересня 2020 року у справі № 522/3471/20 (провадження № 61-9451св20) та від 08.10.2020 у справі № 465/4985/18 (провадження № 61-6066св19).

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявників щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише у разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, обґрунтуванням співмірності виду забезпечення позову, інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 24.11.2023 у справі №760/23802/19 позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича про визнання протиправним, скасування рішення та витребування майна задовольнено.

Визнано незаконними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича щодо проведення 22 червня 2017 року державної реєстрації права власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 97 кв.м., жила площа 63,90 кв.м., за ОСОБА_4 .

Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича, індексний номер: 35845263 від 23 червня 2017 року, згідно з яким 22 червня 2017 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №21084358 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 на підставі Договору іпотеки від 13 квітня 2007 року та Договору про відступлення прав за договором іпотеки від 27 квітня 2017 року.

Водночас, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна №362692219 від 22 січня 2024 року, вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, посвідченого 28.11.2023 приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З. за реєстровим №3055, перейшло від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначає, що такий перехід права власності на належну їй квартиру відбувся незаконно, що призвело до порушення її прав, оскільки на момент вчинення договору дарування від 28.11.2023 ОСОБА_3 не був власником квартири.

Заявник зазначає, що у разі не накладення арешту на спірне майно, ОСОБА_2 може вчиняти дії, пов`язані з реалізацією майна, набутого нею без достатніх правових підстав, що призведе до порушення її прав та законних інтересів, вдруге спричинить неможливість виконання рішення суду.

За таких обставин, вимога про вжиття заходів забезпечення є обґрунтованою.

Разом з тим, суду не надано доказів необхідності забезпечення позову шляхом накладення саме арешту на нерухоме майно.

На підставі вище викладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд приходить до висновку про достатність підстав для вжиття заходів забезпечення шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Обрані заходи забезпечення позову є співмірними з вимогами, які будуть заявлені позивачем, а тому заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

У частині 4 ст. 152 ЦПК України визначено, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 7 ст. 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Згідно частин 1, 6 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення.

Керуючись статтями 149-153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтана Золтановича - задовольнити частково.

З метою забезпечення позову ОСОБА_1 до подання позовної заяви, заборонити відчуження квартири АДРЕСА_3 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 .

У задоволенні інших вимог заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду в 15-денний строк з дня її постановлення.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: І.А.Усатова