1Справа № 335/5414/23 2/335/136/2024
05 лютого 2024 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Шалагінової А.В.,
за участі секретаря судового засідання Савченко О.І.,
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2024 частково задоволено позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Вельможко Анни Ігорівни до Акціонерного товариства «Інститут титану» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, внаслідок чого стягнуто з Акціонерного товариства «Інститут титану» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період лютий 2022 року - листопад 2022 року розміром 150 198,88 грн., добові за час відрядження за період 12 березня 2019 року - 27 квітня 2019 року розміром 70 383,44 грн., добові за час відрядження за період 26 червня 2019 року - 21 липня 2019 року розміром 19 133,07 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 листопада 2022 року по 14 травня 2023 року включно розміром 88 799,04 грн., а всього стягнуто 328 514,43 грн. (без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів). У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішене питання про стягнення судового збору. Призначено судове засідання для вирішення питання про понесені сторонами судові витрати на правничу допомогу на 19 січня 2024 року на 14:00 год. Встановлено сторонам строк для подання доказів щодо розміру понесених ними судових витрат на правничу допомогу - до 17 січня 2024 року включно.

В процесі судового розгляду 24.11.2023 представником ОСОБА_1 адвокатом Вельможко А.І. через систему «Електронний суд» подано заяву про надання доказів на підтвердження розміру судових витрат. В обґрунтування заяви зазначала, що в процесі судового розгляду справи позивачем понесені судові витрати, що підтверджується договором про надання правничої допомоги та додатками до нього, а також платіжною інструкцією, копії яких долучила до цієї заяви.

17.01.2024 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника АТ «Інститут титану» адвоката Кравця О.О. про стягнення судових витрат, в якому зазначав, що між АТ «Інститут титану» та АБ «КРАВЦЯ ОЛЕКСАНДРА» було укладено договір про надання правничої допомоги від 08.11.2021 № 0811/2021, а також додаткову угоду до нього № 7, на підставі яких Адвокатське бюро надало послуги професійної правничої допомоги у даній цивільній справі. Договором погоджено гонорар 20 000 грн. 15.01.2024 АТ «Інститут титану» та АБ «КРАВЦЯ ОЛЕКСАНДРА» підписано акт приймання-передачі виконаних послуг за період з 30.06.2023 по 14.01.2024. Також доказом понесених витрат є рахунок АБ № 0009 від 15.01.2024. Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Інститут титану» витрати на правову допомогу пропорційно до відхиленої частини позовних вимог. Компенсувати АТ «Інститут титану» за рахунок держави витрати на правову допомогу адвоката пропорційно до відхиленої частини позовних вимог.

18.01.2024 через систему «Електронний суд» надійшли заперечення представника АТ «Інститут титану» адвоката Кравця О.О. щодо стягнення судових витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в обґрунтування яких посилався на те, що договором № 22/2023 про надання правової допомоги від 01.02.2023 не встановлено фіксованого розміру гонорару, а тому він має обчислюватися із прив`язкою до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Надані позивачем розрахунки вартості правових послуг містять в собі лише формальні назви правових послуг без визначення дати їх надання, обсягу, часу виконання тощо. У розрахунку № 1 від 01.02.2023 зазначено про надання адвокатом Вельможко А.І. послуг у виді консультації, встановлення обставин справи, збір та сканування документів, складення та направлення адвокатського запиту. З даного опису послуг неможливо встановити, чи надавались вони або ні, оскільки розрахунок є занадто формальним. Крім того, ці послуги охоплюються поняттям «підготовка позовної заяви», про яку йдеться у розрахунку від 25.06.2023. Окрім того, зауважив на тому, що у випадку часткового задоволення позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

05.02.2024 від представника ОСОБА_1 адвоката Вельможко А.І. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання, в якому зауважила, що представником відповідача не було здійснено до закінчення судових дебатів заяви про надання доказів понесених судових витрат, у зв`язку із чим підстави для задоволення клопотання представника відповідача про стягнення судових витрат відсутні. Окрім того, зазначений відповідачем розмір судових витрат в сумі 20 000 грн. є неспівмірним складності цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг. Просила в задоволенні клопотання представника відповідача про стягнення судових витрат відмовити.

Згідно з ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 3 цієї статті у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За вимогами ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

З урахуванням вказаних обставин, питання про ухвалення додаткового рішення розглянуто судом в порядку загального позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників справи.

Від представника позивача та представника позивача надійшли заяви про проведення судового засідання за їх відсутності. У заявах просили врахувати доводи, викладені у вищезазначених письмових заявах.

Оскільки згідно з ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду питання, суд вважав за можливе ухвалити додаткове рішення за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи в межах вирішуваного питання, суд встановив наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За вимогами п. 1 ч. 2 цієї ж статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу представником позивача в процесі розгляду цієї справи надано суду такі докази:

копію договору про надання правової допомоги № 22/2023 від 01.02.2023, укладеного між адвокатом Вельможко А.І. та ОСОБА_1, згідно із яким адвокату Вельможко А.І. доручено надати правничу допомогу позивачу, зокрема, щодо представництво інтересів позивача в суді, складання, підписання будь-яких процесуальних документів;

копії розрахунків № 1 від 01.02.2023 на суму 1 000 грн., № 2 від 20.05.2023 на суму 1 500 грн., № 3 від 10.06.2023 на суму 3 000 грн., № 4 від 25.06.2024 на суму 7 500 грн., що є додатками до вищезазначеного договору;

опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом станом на 24.11.2023, за змістом якого адвокатом надані такі послуги: 1) консультація, встановлення обставин справи, збір та сканування документів, складення і направлення адвокатського запиту; 2) складення та направлення заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви до суду; 3) складення та направлення позовної заяви про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до суду; 4) складення та направлення клопотання про витребування доказів; 5) складення та направлення клопотання про долучення доказів; 6) складення та направлення відповіді на відзив; 7) складення та направлення заяв про зменшення/збільшення розміру позовних вимог; 8) надання правничої допомоги у судових засіданнях 24.07.2023, 12.09.2023, 12.10.2023, 24.11.2023;

платіжну інструкцію АТ «ПриватБанк» № 0.0..1 від 24.11.2023 про перерахування ОСОБА_1 на рахунок ФОП ОСОБА_2 суми розміром 13 000,00 грн. із призначенням платежу: «оплата за договором про надання правничої допомоги від 01.02.2023 № 22/2023, додатки №№ 1-4, за позовом до АТ «Інститут титану» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні».

Також матеріали цивільної справи містять ордер на надання правничої (правової) допомоги від 24.05.2023, на підставі якого адвокат Вельможко А.І. надає правничу допомогу ОСОБА_1 в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя (а.с. 28).

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем в особі представника адвоката Кравця О.О. подано заперечення щодо стягнення витрат на оплату правничої допомоги, в якому посилався на відсутність підстав для стягнення зазначених витрат через те, що у наданих представником позивача документах відсутня прив`язка до витрат часу на надання кожної окремої послуги. Також посилався на необґрунтованість розрахунку № 1 від 01.02.2023, оскільки дані послуги охоплюються поняттям «підготовка позовної заяви», про яку йдеться у іншому розрахунку від 25.06.2023.

Суд вважає такі заперечення представника відповідача необґрунтованими, оскільки, як зазначено судом вище, частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, зазначеною нормою права визначено перелік документів, що мають бути подані учасником справи на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, зокрема, це - договір про надання правничої допомоги та докази щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті, а також детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Надання будь-яких інших доказів чинним законодавством не передбачено.

Представником позивача у повному обсязі надані вищезазначені документи, на підставі яких встановлено як факт надання відповідних послуг, так і їх обсяг, а також підтверджено їх вартість, яку позивач сплатила представнику позивача відповідно до вищезазначеної платіжної інструкції розміром 13 000 грн.

При цьому, фактичне надання вказаних послуг підтверджується також і матеріалами цієї справи, адже в матеріалах справи наявні відповідні заяви, клопотання, складені представником позивача в інтересах позивача, а також підтверджено участь представника позивача у судових засіданнях.

Отже, суд вважає, вищевказані документи в їх сукупності достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Посилання представника відповідача на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 02.02.2023 по справі № 915/606/21 не враховується судом, оскільки дана постанова ухвалена Касаційним господарським судом Верховного Суду у господарській справі. Окрім того, розмір гонорару адвоката щодо кожної наданої послуги було визначено представником позивача у розрахунках, що є додатками до договору про надання правничої допомоги.

Також суд вважає непереконливими посилання представника відповідача на формальність розрахунку № 1 від 01.02.2023, оскільки, на думку представника відповідача, перелік наданих послуг охоплюється поняттям «підготовка позовної заяви», про яку йдеться у розрахунку від 25.06.2023, адже у розрахунку від 25.06.2023 зазначено не про підготовку, а про складення і подання позовної заяви до суду. Натомість, адвокатські послуги, що зазначені у попередніх розрахунках, у тому числі № 1 від 01.02.2023, і є тими необхідними та достатніми діями адвоката, що передують складанню позовної заяви (консультація, аналіз документів, направлення запиту, заяви про забезпечення доказів).

Таким чином, суд вважає доведеним розмір понесених позивачем судових витрат у цій справі у сумі 13 000,00 грн.

Представником відповідача на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу надано суду такі докази:

договір про надання правничої допомоги від 08.11.2021 № 0811/2021, відповідно до умов якого АТ «Інститут титану» доручає Адвокатському бюро «КРАВЦЯ ОЛЕКСАНДРА» надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, зокрема і щодо представництва інтересів в судах;

додаткову угоду до вказаного договору № 7 від 30.06.2023, на підставі якої Адвокатське бюро надало послуги АТ «Інститут титану» з професійної правничої допомоги у даній цивільній справі, а також якою погоджено гонорар в сумі 20 000 грн., до якого включено такий перелік послуг: ознайомлення з матеріалами справи, підготовка та подання до суду необхідних процесуальних документів, у т.ч. але не виключно клопотань, відзиву на позовну заяву, заперечення, тощо, участь у судових засіданнях під час розгляду цієї справи;

акт приймання-передачі послуг від 15.01.2024, відповідно до якого АБ «КРАВЦЯ ОЛЕКСАНДРА» надало АТ «Інститут титану» такі послуги у цій справі: ознайомлення з матеріалами справи, підготовка та подання відзиву, заперечень, заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, заяви про подання доказів, прийнято участь у судових засіданнях 24.07.2023, 12.09.2023, 12.10.2023, 24.11.2023, 10.01.2024;

рахунок АБ № 0009 від 15.01.2024 на суму 20 000 грн.

Також матеріали цивільної справи містять ордер на надання правничої (правової) допомоги від 30.06.2023, на підставі якого адвокат Кравець О.О. надає правничу допомогу АТ «Інститут титану» в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя (а.с. 34).

Дані докази подані представником відповідача 17.01.2024, тобто у строк, встановлений в судовому рішенні.

Про понесення відповідачем відповідних судових витрат розміром 20 000 грн. заявлено представником відповідача у відзиві на позовну заяву, в якому представник відповідача просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат.

Тому, посилання представника позивача на те, що представником відповідача не було подано заяви про надання доказів на підтвердження судових витрат до закінчення судових дебатів, не відповідає фактичним обставинам справи.

Також суд вважає непереконливими посилання представника позивача у клопотанні від 05.02.2024 на неспівмірність судових витрат складності цієї справи, оскільки така неспівмірність представником позивача в порядку ч. 6 ст. 137 ЦПК України не доведена. Дане твердження представник позивача обґрунтовує посиланням на правову позицію, наведену у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, однак не вказує, які саме критерії при визначенні розміру гонорару представником відповідача були не дотримані або не доведені.

Отже, суд вважає, надані представником відповідача документи в їх сукупності достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Таким чином, суд вважає доведеним розмір понесених відповідачем судових витрат у цій справі у сумі 20 000,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл цих витрат між сторонами, суд враховує, що позов ОСОБА_1 було задоволено частково, а саме: позивачем заявлено позовні вимоги на суму 368 618,77 грн., з яких судом задоволено вимоги на суму 328 514,43 грн. (без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів), тобто 89%. Відповідно, відмовлено в задоволенні позовних вимог на суму 40 104,34 грн., тобто 11%.

Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути суму судових витрат пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що складає 11 570 грн. (89% від 13 000 грн.), а з позивача на користь відповідача - 2 200 грн. (11% від 20 000 грн.).

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких обставин, на відповідача слід покласти обов`язок сплатити різницю позивачу між судовими витратами, покладеними на сторони пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто розміром 9 370 грн. (11 570 - 2 200 = 9 370).

Положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, на які посилався представник відповідача у своєму клопотанні, щодо компенсації витрат на правову допомогу за рахунок держави, у даному випадку застосуванню не підлягають, оскільки позивач у справі була звільнена від сплати судових витрат зі сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі, а не від оплати витрат на правничу допомогу. Адвокат позивачем залучався на платній основі.

Керуючись ст.ст. 133, 136, 141, 142, 246, 260, 261, 270 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Зобов`язати Акціонерне товариство «Інститут титану» сплатити ОСОБА_1 різницю у компенсації судових витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог розміром 9 370 (дев`ять тисяч триста сімдесят) грн. 00 коп.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення складене в повному обсязі 05 лютого 2024 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - Акціонерне товариство «Інститут титану», , адреса місцезнаходження: пр. Соборний, буд. 180, м. Запоріжжя, 69035.

Суддя А.В. Шалагінова