Номер провадження 2/754/953/24
РІШЕННЯ

Іменем України

23 січня 2024 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді - Таран Н.Г.,

секретаря судового засідання - Довгань Г.А.

за участі:

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, в якій просила стягувати щомісячно з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів відповідача, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, до закінчення навчання , але не пізніше досягнення ним 23 років.. У позовній заяві вказано, що позивач перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано. Від цього шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом з позивачкою. Повнолітній син сторін досяг повноліття, однак навчається у 2019 році, після закінчення 9 класів загальноосвітньої школи, син вступив до коледжу економіки, права та інформаційних технологій вищого навчального закладу «Університет економіки та права «Крок» (далі університет). У зазначеному університету син і досі продовжує навчання, є студентом 3 курсу і здобувачем вищої освіти за спеціальністю «комп`ютерні науки». Зазначений коледж економіки, син закінчив успішно у червні 2023 року. За рішенням Деснянського районного суду від 05.12.2022 у справі № 333/2690/22 (набрало законної сили 13.01.2023) відповідач сплачував аліменти до 30.06.2023. З 04 вересня 2023 року син навчається на денній формі навчання в університеті економіки і права «Крок». Оплата за навчання в університеті складає 3 500,00 грн у місяць, відповідно 21 000,00 грн. - семестр, що відповідно 42 000,00 грн. на рік. Син навчається на денній формі навчання, не працює, а тому самостійно оплачувати навчання не в змозі. З моменту народження сина позивачка його утримує та сплачує витрати на навчання самостійно незважаючи на те, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу.

Позивач вважає, що відповідно до ст. 199, 200 СК України буде доцільним стягувати з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина аліменти до закінчення ним навчання.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 02.11.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Крім того, цією ж ухвалою суду було визначено строк для подання стороною відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила.

Представник відповідача в судове засідання з`явилась, позовні вимоги не визнає та просила у задоволенні позову відмовити.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнає та просив в задоволенні його відмовити, та вказав, що коли у 2005 році він захворів позивачка одразу наполягала на розлученні, документи їй на розлучення відповідач підписував перебуваючи у важкому стані у військовому шпиталі., неврологічному відділенні. Після розлучення не дивлячись, що відповідач не працював і отримував мізерну пенсію постійно (щомісячно) перераховував кошти на сина (заробітна плата мами з якою проживав відповідач була 600 грн. - 200 грн. переказували сину). Декілька разів на рік відправляли посилки з одягом та смаколиками. Відповідно з збільшенням заробітної плати збільшували перекази. Можливості зустрічатися з сином не було, враховуючи хворобу відповідача та відстань. Але мама відповідача постійно його відвідувала. Коли син підріс Позивачка декілька разів дозволяла матері відповідача привозити погостити сина в ОСОБА_5 . Тут вони приділяли сину максимум турботи, купували путівку на море. Але син відповідача не бажав його сприймати за батька. Позивачка в позові перерахувала великі статки відповідача, квартира в якій проживає відповідач, яка подарована йому його матір'., так як житла в нього немає. Маючи важку хворобу йому тяжко пересуватися і йому рідний дядько разом з його матір`ю придбали автомобіль. Про навчання сина дізнався з позову. Вже майже п`ять років відповідач нічого не знає про сина. З відповідачем син взагалі не бажає спілкуватися. Жодного разу ніхто не поцікавився його здоров`я, і за що харчуюся. Сьогодні на лікування відповідача уходить більше 10 тисяч на місяць. Шість років відповідач отримував препарат «Бетафеон». На даний час відповідачу також прописали його знову, який коштує 18 тисяч грн., який необхідно приймати не менше 2 років, тому що назавжди він може сісти в інвалідний візок. Позивачка на сьогодні має повноцінну сім`ю, чоловік працює, в Києві здають квартиру. Тому суд просить врахувати його стан здоров`я і витрати на його лікування.

16.01.2024 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказала, що аргументи і доводи наведені у відзеві переважно не стосуються предмету позову. Позивач не погоджується з поясненнями, які викладені у відзеві. Та просила адовольнити позов в повному обсязі.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення позову без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_1 виданим 27.10.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві.

Від даного шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якого записано ОСОБА_3 , матір`ю ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

З 04 вересня 2023 року син навчається на денній формі навчання в університеті економіки і права «Крок». Оплата за навчання в університеті складає 3 500,00 грн у місяць, відповідно 21 000,00 грн. - семестр, що відповідно 42 000,00 грн. на рік. Син навчається на денній формі навчання, не працює, а тому самостійно оплачувати навчання не в змозі.

Відповідач з 2005 року хворіє, проходить дороговартісне лікування.

Будь-яких доказів про доходи позивача, відповідача сторони не надали.

Між позивачем та відповідачем виник спір з приводу стягнення аліментів у зв`язку з навчанням повнолітнього сина.

Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 Постанови від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

По даній справі встановлено, що син сторін ОСОБА_4 досяг повноліття, однак не досяг 23 років, навчається стаціонарно в Університеті економіки і права «Крок» контрактній основі (плата за семестр навчання 21 000 грн.), не працює.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

За правилами ст.182СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів недоведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , який продовжує навчання і не має змоги працювати, навчається на контрактній основі, суд враховує, що відповідач ОСОБА_3 надав суду доказів, які свідчать про те, що за станом здоров`я та станом доходів він не може заробляти достатньо коштів, щоб сплачувати аліменти на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує навчання. Відповідач є інвалідом 2 групи, має малий дохід, який не дозволяє йому утримувати в повній мірі себе та свого повнолітнього сина.

Разом з тим, позивач не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про потребу повнолітнього сина і водночас спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Докази, на які посилається позивач, доводять потреби повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в допомозі з боку батьків, проте жодним чином не обґрунтовують можливість відповідача надавати допомогу у заявленому розмірі.

Враховуючи викладене суд прийшов до висновку щодо залишення позовної заяви без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 181-183, 199, 200 СК України, ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 178, 191, 263-265, 279 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 12.02.2024 року.

Суддя: Н.Г.Таран