П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2024 року місто Київ

справа № 754/11724/23

провадження№22-ц/824/5997/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кубраком Олегом Олександровичем,

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Лісовської О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що з 14 березня 2009 року по 23 травня 2022 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У 2018 році відповідач з сином виїхала до Чехії, а позивач залишився проживати в Україні разом з дочкою. З серпня 2022 року позивач разом з дочкою виїхали до Німеччини, де мають посвідки на проживання та знаходяться там до цього часу. Зазначає, що малолітня дочка фактично проживає разом з ним, повністю перебуває на його утриманні, ОСОБА_2 матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, тому позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання дочки у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини.

Рішенням Деснянського районного суду від 19 жовтня 2023 року відмовлено у задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Кубраков О.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідною віку, починаючи стягнення з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати на користь ОСОБА_1 в розмірі 20 000 гривень та інші судові витрати, понесені позивачем.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції є упередженим, таким, що не відповідає нормам матеріального права й ухвалене з грубим порушенням норм процесуального права. Рішення суду першої інстанції ухвалене в розріз з міжнародними конвенціями, які визначають, що права та інтереси дитини мають перевагу над правами та інтересами батьків. Судом встановлено обставини справи на підставі неналежних, недопустимих та недостатніх доказів.

Зазначає, що перетин кордону ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_6 здійснювався на законних підставах, жодних доказів які б підтверджували зворотне відповідачем не надано. Вказує, що на час перетину кордону, була чинна нотаріально-посвідчена заява ОСОБА_2 від 27 листопада 2021 року про надання дозволу ОСОБА_1 на перетин кордону разом з обома дітьми.

ОСОБА_2 не приймає участі в матеріальному утриманні доньки ОСОБА_5 та водить суд в оману щодо місця перебування та проживання дітей. Документів на підтвердження факту проживання дітей з відповідачем та перебування їх на утриманні ОСОБА_2 останньою надано не було.

Вказує, що судом в Федеративній Республіці Німеччина було прийнято рішення, яким місце проживання доньки ОСОБА_5 визначено з батьком - ОСОБА_1 ..

Отже, вважає апелянт, що судом не враховано, що ОСОБА_4 вже більше року проживає з батьком. Недоведений той факт, що він неправомірно вивіз дитину за кордон ОСОБА_2 , адже, батько діяв виключно в інтересах дитини, та вивіз дитину за кордон через війну, в Україні. Донька підтвердила факт її постійного проживання разом з батьком та про своє бажання й надалі з ним проживати.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу зазначає, що сторони договору погодили вартість правової допомоги по супроводу справи й захисту прав та інтересів ОСОБА_1 , складає 20 000 грн., без прив`язки до кількості витраченого часу. До даної суми входить вартість таких робіт, як: складання та подача позовної заяви про стягнення аліментів до Деснянського районного суду м. Києва, формування пакету документів для відправки; участь в судовому засідання в Деснянському районному суді м. Києва по розгляду заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню; підготовка клопотань, заяв; участь в судовому засідання в Деснянському районному суді м. Києва по розгляду позову про стягнення аліментів; підготовка та подача апеляційної скарги до Київського апеляційного суду; участь в судовому засіданні в Київському апеляційному суді.

Вважає, що розмір судових витрат по наданню правової допомоги є співмірним з часом, витраченим на надання правової допомоги та складністю справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Неведомський В.О. заперечує проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає законним, обґрунтованим та справедливим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що за весь час спільного проживання, ще перебуваючи у шлюбі, ОСОБА_1 на роботу не ходив, заробітної плати не отримував, існував виключно за рахунок доходів дружини та її родини. Статус безробітного не змінився після розірвання шлюбу. Позивач протиправно скористався малолітньою донькою для виїзду за кордон з метою уникнення відповідальності за невиконання своїх батьківський обов`язків, уникнення призову до Збройних Сил України у зв`язку з запровадженням воєнного стану через відкриту агресію рф проти України. Весь час після розірвання шлюбу та через розпочату військову агресію російської федерації проти України, у період запровадженого на території України воєнного стану, діти - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , протягом всього часу проживали та перебували разом з своєю матір`ю - ОСОБА_2 та були на її утриманні. Перебування малолітньої дочки разом з матір`ю, братом та родиною матері, як в Чеській Республіці так і в Україні, підтверджено в ході розгляду в Деснянському районному суді м. Києва про визначення місця проживання дітей, підтверджується закордонним паспортом з відмітками про перетин кордону, договором оренди житла та довідкою з навчального закладу в м.Оломоуц, що в Чеській Республіці про зарахування доньки до навчального закладу в м.Оломоуц . Скориставшись відсутністю матері, позивач забрав дитину та не повідомив про це матері. Була подана до поліції відповідна заява щодо фактичного викрадення дитини. Представником ОСОБА_2 було направлено звернення до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Було надано відповідь де повідомлено, що ОСОБА_1 документів про дозвіл для виїзду за кордон не отримував, був визнаний тимчасово непридатний до 09 жовтня 2022 року, після закінчення терміну тимчасової непридатності BЛK не проходив, та повісткою був викликаний до ТЦК, але у вказану дату та час не з`явився, у зв`язку з чим зі сторони ТЦК були здійснені заходи щодо розшуку порушника та притягнення його до встановленої відповідальності. ОСОБА_1 продовжує порушувати виконання свого батьківського обв`язку щодо другої дитини - сина, не здійснюючи щодо нього жодних дій в якості батька.

Апеляційна скарга побудована виключно на не підтверджених обставинах, зазначених представником позивача, щодо нібито постійного проживання малолітньої ОСОБА_4 разом з батьком, при тому що позивач не вказує ні де саме постійно проживала дитина, ні чим такі обставини підтверджуються.

Обставини на які посилається представник позивача в апеляційній скарзі, виникли після винесення судом судового наказу про стягнення аліментів на дітей на користь ОСОБА_2 , позивачем не заперечуються обставини, на підставі яких винесено судовий наказ, та з урахуванням того що винесений судовий наказ позивачем не оскаржено, позову про зменшення розміру аліментів не подано, доводи апеляційної скарги є безпідставними та неаргументованими.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 січня 2024 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 14.03.2009 року по 23.05.2022 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

У період перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін по справі народилося двоє дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після припинення сімейних стосунків неповнолітні діти проживали з матір`ю ОСОБА_2 у Чеській Республіці, мали посвідку на проживання та були забезпечені житлом.

У липні 2022 року позивач разом з малолітньою ОСОБА_6 виїхав за межі України до Німеччини, де проживають до цього часу.

8 червня 2022 року Деснянським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дітей.

Постановою державного виконавця Деснянського ВДВС у м. Києві відкрито виконавче провадження, але судовий наказ ані добровільно ані примусово позивачем не виконується, у зв`язку з чим виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 59534, 41 грн.

Також з письмових матеріалів справи вбачається, що у провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 754/154/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з батьком.

Ухвалюю рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем було змінено місце проживання малолітньої ОСОБА_8 без погодження з матір`ю, з якою дитина проживала з моменту припинення спільного проживання сторін, судовим наказом стягнуто аліменти з батька на користь матері на утримання неповнолітніх дітей, що підтверджує факт постійно проживання дітей разом з матір`ю, наразі триває спір між сторонами щодо визначення місця проживання дітей.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітня ОСОБА_9 постійно проживає з батьком, що є підставою для стягнення аліментів з матері на користь батька, позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України).

Право на одержання аліментів має той із подружжя, з яким проживають діти.

Встановивши, що позивачем було змінено місце проживання малолітньої ОСОБА_8 без погодження з матір`ю, з якою дитина проживала з моменту припинення спільного проживання сторін, судовим наказом стягнуто аліменти з батька на користь матері на утримання неповнолітніх дітей, наразі триває спір між сторонами щодо визначення місця проживання дітей, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення аліментів на користь позивача.

Факт вимушеного виїзду батька з малолітньою донькою до Німеччини через війну в Україні не свідчить про те, що дитина постійно проживає разом з батьком і саме він має право вимагати стягнення на свою користь аліментів з відповідачки, з якою проживала донька до моменту виїзду за кордон.

Наданий позивачем висновок про умови проживання малолітньої ОСОБА_10 в Німеччині, з урахуванням наявного в українському суді спору між батьками щодо визначення місця проживання дітей, не дає підстав вважати, що дитина постійно проживає з батьком і знаходиться на його утриманні, відповідно мати зобов`язана сплачувати аліменти.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на рішення місцевого суду в Федеративній Республіці Німеччина від 6 листопада 2023 року, яким місце проживання доньки ОСОБА_8 визначено з батьком ОСОБА_1 є безпідставним та недоведеним, оскільки позивачем такого рішення суду не надано.

Наявність самого лише факту, що донька без погодження матері проживає разом із позивачем та знаходиться на його утриманні, не може бути самостійною підставою для стягнення аліментів з ОСОБА_2 . Оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітня ОСОБА_9 постійно проживає з батьком, що є підставою для стягнення аліментів з матері на користь батька, позивачем надано не було.

На переконання колегії суддів, дана обставина може мати тимчасовий характер, а не постійний, враховуючи що в даній справі між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини, який розглядається в судовому порядку. Тому рішення суду щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 , може бути передчасним та суперечитиме інтересам малолітньої дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.

Враховуючи правову природу аліментів, їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на корить того з батьків, з ким проживає дитина, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, суди повинні оцінити при вирішенні цього спору наявність підстав для стягнення аліментів на користь позивача, з яким, за встановленими обставинами справи, проживає дитина.

Існування судового рішення про стягнення аліментів з одного з батьків на користь іншого повинно оцінюватись з урахуванням обставин, які змінились після його постановлення, існування такого рішення не може бути безумовною підставою для відмови у стягненні аліментів на користь того з батьків, з ким на час вирішення нового спору проживає дитина, оскільки керівним принципом у цьому випадку є дотримання найкращих інтересів дитини.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.

Установлено, що 8 червня 2022 року Деснянським районним судом м. Києва винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дітей, але ОСОБА_7 не виконує свій батьківський обов`язок та має заборгованість стягнутим з нього аліментам на двох дітей у розмірі 59 534,41 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.

Судовий наказ на даний час не скасований, не визнаний таким, що не підлягає виконанню, стягнення аліментів на підставі судового наказу не припинено, позивач від сплати заборгованості по аліментам не звільнений.

Враховуючи конкретні обставини цієї справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , висновок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Також, колегія судів роз`яснює, що позивач не позбавлений права повторно звернутись з позовом про стягнення аліментів, в разі, якщо суд визначить місце проживання дитини з ним, а також позивач має право в разі нарахування йому боргу виконавцем подати суду конкретні докази нарахування такої заборгованості, надати докази перебування дитини в цей період на його повному грошовому утриманні та просити звільнити від такої заборгованості, зазначивши її розмір та конкретний період.

Відповідач в свою чергу з метою уникнення в майбутньому спору, може звернутись до виконавця, щодо повернення їй виконавчого листа, у зв`язку з тим, що дитина проживає з батьком, та подати його до виконання повторно в разі, якщо дитина буде проживати з нею за її волевиявленням, або за рішенням суду про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що рішення апеляційної скарги судом апеляційної скарги залишено без змін, тому понесені ОСОБА_7 судові витрати в розмірі 20 000 грн. не стягуються з відповідача.

Керуючись ст. ст. 268, 367,368, 374, 375, 381-384 ЦПК України,

суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кубраком Олегом Олександровичем, залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус