КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024року місто Київ

Справа № 760/14197/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1839/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О. В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року (ухвалене у складі судді Жовноватюк В. С., інформація про дату складання повного рішення відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив рзірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 25 липня 1981 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва Державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 3481.

Позов обґрунтовував тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 25.07.1981. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає.

Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що сторони припинили шлюбні відносини, шлюб існує формально, виникли суттєві розбіжності у поглядах на сімейне життя, ведення домашнього господарства. Внаслідок чого збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 25 липня 1981 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 3481 - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 08 грудня 2023 року, згідно поштової відмітки, направила на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що обставини які встановлені судом не підтверджені жодним доказом. Зазначає, що недостатньо просто написати заяву з проханням розірвати шлюб і суд, нічого не перевіряючи, задовольнить таку заяву.

Вказує, що з позивачем прожили у шлюбі більше 40 років та мають двох повнолітніх дітей. Вважає, що подружні стосунки між сторонами можуть бути відновлені.

Посилаєтся на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, так відповідач заперечувала проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін та просила суд розглянути справу в порядку загального позовного провадження, однак судом здійснено перехід лише до спрощеного провадження з викликом сторін, що суперечить приписам ст. 277 ЦПК України.

Крім того, звертає увагу суду на те, що суд перешої інстанції неправомірно стягнув з неї на користь позивача судовий збір.Вказує, що вона є інвалідом другої групи, а тому відповідно до Закону України «про судовий збір» звільнена від його сплати.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 грудня 2023 року відкрито провадження у даній справі та надано позивачу 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

12 січня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач посить залишити рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві вказує, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи. Крім того, судом вчинялись дії щодо примирення сторін та надавався строк на примирення, однак з жовтня 2022 року до ухвалення судом рішення відповідачем не вчинялось жодних дій щодо відновлення подружніх стосунків.

Наголошує на тому, що як в суді першої інстанції, так і зараз подальше спільне проживання з відповідачем є недоцільним та неможливим.

У судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала, просила скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року. Вказувала, що категорично заперечує проти розлучення.

Представник позивача адвокат Борух С. В. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити оскаржуване рішення без змін. Зазначав, що позивач наполягає на розлучені та не бажає продовжувати шлюбні відносини з відповідачкою так як має іншу жінку.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь Головуючого судді Желепи О. В., пояснення відповідача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

При розгляді даної справи судом першої інстанції встановлено, що 25.07.1981 сторони уклали шлюб, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, про що видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 3481.

Матеріали справи свідчать про те, що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть.

Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вказував, що сторонам надавався строк на примирення, однак сторони не примирились, відтак суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з тким висновком суду першої інстанції, оскільки такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

За змістом положень ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

В позовній заяві позивач вказує, що шлюб існує формально, заходи щодо налагодження нормальних подружніх стосунків не дали результату, позивач не бажає жити однією сім`єю з відповідачем, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам.

Судом першої інстанції сторонам надавався строк на примирення, однак після його закінчення позивач свою думку не змінив та підтримував позов.

В судовому засіданні під час апеляційного перегляду рішення, представник позивача вказував, що у позивача не змінилась позиція, позивач наполягає на розлучені, крім того у позивача є інша жінка, а тому збереження шлюбу є неможливим.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Враховуючи принцип рівноправності жінки та чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Однак, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінки» у частині першій підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

За таких обставин, примушування до перебування у шлюбі одного з подружжя, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.

Посилання в апеляційній скарзі, що обставини які встановлені судом, а саме що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, не підтверджені жодним доказом, відхиляються колегією суддів, оскільки в судовому засіданні сама відповідач підтвердила такі обставини та вказувала, що позивач пішов із сім`ї, не пояснивши причину і їх спілкувння припинилось.

Крім того, відповідачем не надано жодних доказів, щоб спростовували висновок суду про не підтримання сторонами шлюбних відносин.

Апеляційний суд враховує, що з моменту звернення з позовом (07 жовтня 2022 року) до дати прийняття апеляційним судом постанови (06 лютого 2024 року) сторони не примирились, позивач наполягає на розлучені.

Шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання права особи вимагати розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме положення ст. 277 ЦПК України, оскільки суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження, не зважаючи на те, що відповідач наполягала на розгляді справи в порядку загального позовного провадження - відхиляються апеляційним судом з огляду на їх безпідставність.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про:

1) залишення заяви відповідача без задоволення;

2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Однак частина 7 ст. 277 ЦПК України передбачає, що частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Пунктом 4 частини 6 сатті 19 ЦПК України передбачено, що малозначними справами є справи про розірвання шлюбу.

Враховуючи, що справи про розірвання шлюбу згідно Цивільного процесуального кодексу України віднесені до малозначних справ, суд першої інстанції мав право розглядати дану справу в порядку спрощеного позовного провадження та не здійснювати перехід до загального позовного провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Таким чином апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року в цій частині.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме стягнення судового збору.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю

З наявної в матеріалах справи Довідки до акта огляду медико-сціальною експертною комісією вбачається, що з 31.01.2023 року ОСОБА_1 , має другу групу інвалідності.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_1 , як особа з інвалідністю ІІ групи звільненавід сплатити судового збору, суд дійшов помилкового висновку про покладення на неїобов`язку відшкодувати сплачений позивачем судовий збір, оскільки він в цьому випадку, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. ч.6 ст. 141, 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 992 грн 40 к. - скасувати та ухвалити нове.

Компенсувати ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 грн 40 к. за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2024 року.

Головуючий О. В. Желепа

Судді О. Ф. Мазурик

О. В. Немировська