Провадження № 2/638/533/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді: Хайкіна В.М.,

за участю секретаря: Черкашиної Д.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

14.12.2020 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, згідно якої позивач просить суд розділити майно подружжя квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на частину вказаної квартири.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.01.2021 року відкрито провадження по вищезазначеній справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.03.2021 року здійснено перехід від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження та продовжено розгляд справи зі стадії підготовчого засідання.

21.09.2021 року в судовому засіданні представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Жаровою-Тітарьовою Л.М. подано до суду уточнену позовну заяву, згідно прохальної частини якої просить суд: розділити майно подружжя квартиру за адресою АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на частину вказаної квартири; при розділі майна подружжя встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 та виділити в користування ОСОБА_1 кімнату площею 13,4 кв.м., відповідачу залишити в користування кімнату площею 19 кв.м., кухню та службові приміщення залишити в загальному користуванні сторін; стягнути з відповідача понесені судові витрати.

08.12.2021 року до суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Жарової-Тітарьової Л.М. надійшла уточнена позовна заява, згідно прохальної частини якої просить суд: встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 та виділити в користування ОСОБА_1 кімнату площею 13,4 кв.м., відповідачу залишити в користування кімнату площею 19 кв.м.; кухню та службові приміщення залишити в загальному користуванні сторін; усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_2 шляхом її вселення разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартиру та зобов`язати відповідача надати позивачці ключі від замка (замків) вхідних дверей; стягнути з відповідача понесені позивачкою судові витрати.

Зокрема у вказаній уточненій позовній заяві представник позивача зазначає, що 01.12.2021 року зареєстровано право власності позивача ОСОБА_1 на частину квартири за адресою АДРЕСА_1 , про що було видано відповідне свідоцтво про право власності державним нотаріусом Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Головащенко О.Л., реєстровий №1-884. У зв`язку із чим позивач вважає за необхідне відмовитись від позовних вимог щодо визнання за нею права власності на частину квартири.

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Жарової-Тітарьової Л.М. до суду надійшло клопотання з проханням вирішити питання про прийняття уточненої позовної заяви без її участі, просить задовольнити та прийняти до розгляду уточнений позов.

Від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Дитиненка В.М. до суду надійшла заява з проханням питання про прийняття уточненої позовної заяви вирішити без його участі, покладається на розсуд суду.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно статті 43 ЦПК України, учасники справи мають право: ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

У відповідності до частини 2, 3 статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; 3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Згідно статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Зміст позовних вимог: спосіб ( способи ) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб ( способи ) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визнати у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Таким чином позовом і є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

При цьому під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Верховний Суд зазначив, що позивач може змінити, або підставу або предмет позову. Зміна підстав і предмету позову не допускається. Верховний Суд вказує, що якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог. Зокрема, такий правовий висновок надано Верховним Судом у рішенні від 13.03.2018 року в справі №916/1764/17.

Суд зазначає, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 352/1331/20, від 25 травня 2022 року у справі № 753/1908/15-ц.

У даному ж випадку позивач звернулась з новими позовними вимоги з іншим предметом та підставами позову, що виключає їх одночасний розгляд з первісною позовною заявою.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, у прийнятті уточнених заяв представника позивача ОСОБА_1 адвоката Жарової-Тітарьової Л.М. слід відмовити.

Одночасно суд роз`яснює позивачу, що вона не позбавлена права звернутися до суду з відповідним позовом на загальних підставах в порядку, передбаченому нормами ЦПК України.

Керуючись ст. 49, 53, 175, 260-261, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У прийнятті уточнених позовних заяв представника позивача ОСОБА_1 адвоката Жарової-Тітарьової Л.М. від 21.09.2021 року та 08.12.2021 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Головуючий: