Справа№591/5589/23
Провадження №2/592/171/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді Князєва В.Б., за участю секретаря судового засідання Середницької І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_3 , треті особи: Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми" Сумської міської ради, Виконавчий комітет Сумської міської ради, як орган опіки та піклування про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, яку мотивує тим, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 12.05.2012, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 68 років. Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 19.04.1972 виданого міськбюро РАЦС м. Суми ОСОБА_4 являється його батьком. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 32864028 від 19.12.2012, ОСОБА_1 являється спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_4 . Згідно свідоцтва про право на спадщину ВТВ 685690 від 19.12.2012, ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_4 успадкував квартиру під номером АДРЕСА_1 та отримав Витяг про державну реєстрацію прав № 36912724 від 23.12.2012, виданий КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації». Також зазначає, що за адресою АДРЕСА_2 проживав його брат ОСОБА_5 разом із дружиною ОСОБА_3 та сином ОСОБА_2 . Повідомляє, що його родичі проживали у належній йому квартирі та допустили заборгованість за користування тепловою енергією у сумі 33495,87 грн, постачання гарячої води 15203,92 грн, за водопостачання та водовідведення 8697,83 грн, за послуги з утримання будинків 5339,59 грн та за поводження з ПВ 1333,87 грн. Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 25.04.2023 його брат ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Приїхавши за місцезнаходженням квартири, він встановив, що квартира знаходиться в занедбаному стані, в квартирі повний безлад, відсутні побутові прилади та меблі, величезна заборгованість за житлово-комунальні послуги та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 відсутні за місцем проживання, також встановив, що ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі без його відома. 04.05.2023 ОСОБА_1 звернувся із заявою про зняття із зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6., до відділу реєстрації місця проживання управління «ЦНАП у м. Суми» Сумської міської ради. Згідно відповіді № 14.01-15/1009 від 10.05.2023 Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» на його заяву від 04.05.2023 надано відмову у знятті із зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6. Згідно відповіді № 14.01-15/1192 від 01.06.2023 Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» відповідно до п. 5 ст. 25 ЗУ «Про надання публічних послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6., зареєстровано за адресою АДРЕСА_2 , з 18.06.2012 і по теперішній час. ОСОБА_2 разом з його мамою в даному житловому будинку не проживають, їхні речі в квартирі відсутні, житловим приміщенням не користуються, не беруть участі в його утриманні, комунальні послуги не оплачують, існує дуже велика заборгованість, ОСОБА_2 в будинку фактично лише зареєстрований, вирішити питання зняття з реєстраційного обліку відповідача в досудовому порядку неможливо по тій причині, що законний представник ОСОБА_2 відмовляється в добровільному порядку. Таким чином, будь які правові підстави для перебування на реєстраційному обліку за зазначеною адресою у відповідача відсутні. Своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за вказаною адресою вищезазначеної особи створює йому перешкоди в реалізації в повному обсязі прав та інтересів як власника житлового будинку, повідомляє, що ОСОБА_3 має зареєстроване місце проживання, а тому не позбавлена можливості зареєструвати місце проживання свого сина разом із нею. Тому просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою за номер АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялися через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Представник третьої особи Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми" Сумської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Сумської міської ради, як органу опіки та піклування, в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 12.05.2012, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 68 років (а.с. 8).

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 19.04.1972, виданого міськбюро РАЦС м. Суми, ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_1 (а.с. 9).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 32864028 від 19.12.2012, ОСОБА_1 являється спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_4 (а.с. 10).

З свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВТВ 685690 від 19.12.2012, ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_4 успадкував квартиру під номером АДРЕСА_1 та отримав Витяг про державну реєстрацію прав № 36912724 від 23.12.2012, виданий КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 11-12).

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є братом ОСОБА_1 (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_2 , батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_3 (а.с. 15).

12.06.2015 ОСОБА_5 та ОСОБА_3 уклали шлюб (а.с. 14).

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 17).

З виписки ЄІРЦ за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , станом на 01.04.2023 вбачається заборгованість за користування тепловою енергією у сумі 33495,87 грн, постачання гарячої води 15203,92 грн, за водопостачання та водовідведення 8697,83 грн, за послуги з утримання будинків 5339,59 грн та за поводження з ПВ 1333,87 грн (а.с. 16).

04.05.2023 ОСОБА_1 звернувся із заявою про зняття із зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6., до відділу реєстрації місця проживання управління «ЦНАП у м. Суми» Сумської міської ради. Згідно відповіді № 14.01-15/1009 від 10.05.2023 Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» на його заяву від 04.05.2023 надано відмову у знятті із зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6. (а.с. 18-19).

Згідно відповіді № 14.01-15/1192 від 01.06.2023 Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» відповідно до п. 5 ст. 25 ЗУ «Про надання публічних послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» місце проживання ОСОБА_2 , 2011 року народження, зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , з 18.06.2012 і по теперішній час (а.с. 20).

Відповідно до Акту про не проживання особи, сусіди ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , підтвердили те, що з березня 2022 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не проживають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 21).

Частинами 1, 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Нормами статті 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Частиною другою статті 64 Житлового кодексу УРСР до членів сім`ї наймача віднесено дружину наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі статтею 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватися жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи як члена своєї сім`ї.

Зазначені норми не передбачають самостійного характеру права члена сім`ї власника житлового будинку користування житловим приміщенням.

У статті 7 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватися в судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Можна зробити висновок, що законодавець при прийнятті ЦК України у вказаній статті не визначив особливостей застосування норм ЦК України до житлових правовідносин в цілому, разом з тим, відносини, які регулюються ЖК УРСР, у своїй більшості є цивільно-правовими та мають регулюватися саме нормами ЦК України.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

За правилом частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності як суб`єктивне цивільне право містить у своєму складі правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших та правомочність захисту.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

В силу ст. 391 ЦК України, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-4 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою: 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на це вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Крім того слід зазначити, що згідно п. 16 Постанови КМУ № 265 від 07.02.2022 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, інтереси, як власника житла та користувача цим житлом, перевищують інтереси колишнього члена сім`ї, у якого припинилися правові підстави користування чужим майном, та яка забезпечена іншим житловим приміщенням.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року в справі № 447/455/17.

Суд вважає, що в ході розгляду даної справи знайшли своє підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які позивач посилалася в обґрунтування своїх позовних вимог про визнання припиненим права користування житлом. Відповідач у житловому приміщенні не проживає майже два роки, речі його відсутні, з огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 3, 10, 12, 13, 81, 89, 133, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 64, 150, 156 ЖК України, ст. 317, 319, 321, 401, 402, 406 ЦК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_3 , треті особи: Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми" Сумської міської ради, Виконавчий комітет Сумської міської ради, як орган опіки та піклування, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , таким, що втратив право користування квартирою за номером АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Б. Князєв