Справа № 643/1306/24
Провадження № 2-о/643/142/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2024 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Семенова Я.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю за певною адресою, -

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить установити факт спільного проживання її, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день його смерті, що сталася від нещасного випадку на виробництві 20.07.2023, у зв`язку зі збройною агресією, за адресою: АДРЕСА_1 (9).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа №643/1306/24 надійшла до провадження судді Московського районного суду м. Харкова Семенової Я.Ю. Справу передано судді 12 лютого 2024 року.

Суд, дослідивши матеріали заяви, доходить висновку про таке.

Положеннями ст. 55 Конституції України гарантовано право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124 Конституції України). За правилами ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які, відповідно до статті 17 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом, як це закріплено вимогами ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Як дійшов висновку Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ч. 3 Постанови №3 від 03 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», суди при вирішенні питання про відкриття провадження у справі зобов`язані перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Тобто, вирішуючи питання про відкриття провадження, суди повинні перевірити відповідність вимог, з якими позивач звертається до суду для захисту, дотримання позивачем вимог, передбачених відповідним процесуальним законодавством України, а також юрисдикційну підсудність.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі судом встановлено, що подана суду заява не підлягає розгляду у суді в порядку цивільного судочинства, а вимоги заявниці ОСОБА_1 мають розглядатися в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV (далі - Закон №1105-XIV) визначені правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

Відповідно до ч. 5 статті 36 Закону №1105-ХІV у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються: 1) одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату; 2) одноразова страхова виплата кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого, а також його дитині, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює восьми розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.

Статтею 37 Закону №1105-ХІV передбачено, що для призначення страхових виплат потерпілий або особи, які мають право на такі виплати у разі смерті потерпілого, подають до уповноваженого органу управління в електронній формі через Єдиний державний вебпортал електронних послуг або веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України заяву про призначення виплати (особисто або через уповноваженого представника) за формою, затвердженою правлінням Пенсійного фонду України. За малолітніх або неповнолітніх осіб заяву подає один із батьків або інший законний представник. Заява може бути подана до Пенсійного фонду України у формі паперового документа.

Статтею 38 Закону №1105-ХІV унормовано розгляд справи про страхові виплати.

Територіальні органи уповноваженого органу управління розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи і приймають відповідні рішення протягом 10 календарних днів, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

Рішення оформлюється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та строки їх здійснення або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

У відносинах з обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням Фонд та його робочі органи здійснюють владні управлінські функції та наділені повноваженнями приймати рішення/вчиняти дії, що впливають на можливість реалізації застрахованими особами права на соціальний захист, яке, зокрема, включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, і мають обов`язковий характер для інших суб`єктів владних повноважень.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року, прийнятій у справі №761/21898/16-ц (провадження №14-5цс20) зазначила, що спори стосовно оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, його робочих органів і їхніх правонаступників про обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням є публічно-правовими. А тому їх слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зазначений підхід був сформований і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №360/1438/16-а (провадження №11- 350апп18).

Таким чином, ураховуючи принципи, функції Фонду та зміст положень зазначених вище норм права, що за предметним та суб`єктним складом правовідносини у цій справі, враховуючи, що заявник за наслідками розгляду справи має на меті в подальшому права на отримання страхових виплат та зобов`язання відповідача виплатити одноразову допомогу має ознаки публічно-правових правовідносин, а отже, підлягає розгляду за правилами КАС України.

З огляду на викладене вище, справи, які виникають зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин, відносяться до адміністративної юрисдикції. Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта.

Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

У цій справі заявник звернулася до суду з метою встановлення факту спільного проживання з померлим для подальшого отримання одноразової допомоги на сім`ю.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 травня 2020 року у справі №761/21898/16-ц (провадження №14-5цс20) зробила висновок, що у відносинах з обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням Фонд та його робочі органи здійснюють владні управлінські функції та наділені повноваженнями приймати рішення/вчиняти дії, що впливають на можливість реалізації застрахованими особами права на соціальний захист і мають обов`язковий характер для інших суб`єктів владних повноважень.

Спори стосовно оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, його робочих органів і їхніх правонаступників про обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням є публічно-правовими. А тому їх слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Ураховуючи, що підставою звернення заявниці до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю є отримання страхових виплат, передбачених Законом №1105- XIV, та відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 05 травня 2020 року у справі №761/21898/16-ц та правового висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 23 січня 2023 року у справі №214/1309/21, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 має право на звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким на сьогодні є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Вимога заявника у цій справі пов`язана з доведенням наявності у неї підстав для призначення та виплати соціальних платежів і не пов`язана з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням

Відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 23 січня 2023 року у справі № 214/1309/21 приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання справи про встановлення факту) не повинен використовуватися учасниками для оцінки обставин, які становлять предмет доказування у адміністративному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим. Встановити факт перебування на утриманні померлого для одержання страхових виплат в разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві можливо винятково під час розгляду справи у суді адміністративної юрисдикції у зв`язку з оскарженням рішення (дій/бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. В адміністративній справі встановлення такого факту не є самостійною метою, а є передумовою задоволення адміністративного позову.

Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене вище, подана ОСОБА_1 заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мать значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб, як це унормовано положеннями ч. 4 ст. 294 ЦПК України.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Беручи до уваги наведене, суд доходить висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Відмовляючи заявниці у відкритті провадження у справі, суд роз`яснює ОСОБА_1 право на звернення з позовом до адміністративного суду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, - відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення з позовом до адміністративного суду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Копію ухвали разом з позовними матеріалами направити позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Суддя: Я.Ю. Семенова