Справа № 638/2243/24
Провадження № 2-н/638/518/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Невеніцин Є.В., розглянувши заяву Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані комунальні послуги,-

встановив:

Представник заявника 31.01.2024 року засобами поштового зв`язку звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані комунальні послуги у розмірі 5116 грн 35 коп. за період з травня 2016 року по січень 2024 року.

Вивчивши подану заяву, суд дійшов висновку, що у видачі судового наказу слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до змісту п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

В заяві про видачу судового наказу представник заявника зазначає період стягнення з травня 2016 року по січень 2024 року у розмірі 5116 грн 35 коп., що відповідає розрахунку заборгованості.

Згідно поштового штемпелю заява про видачу судового наказу направлено 31.01.2024 року, таким чином з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, що є підставою для відмови у видачі судового наказу в порядку п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.ст.165,258,260 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані комунальні послуги.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання відповідно до ч.2 ст.261 ЦПК України та може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Є.В.Невеніцин