КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4946/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Київ

Справа № 759/14134/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 09 серпня 2023 року, постановлену у складі судді Сенька М.Ф., про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про витребування майна, визнання недійсним іпотечного договору,

встановив:

У липні 2023 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про витребування майна, визнання недійсним іпотечного договору.

Одночасно з позовною заявою, позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, у якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_4 ; на земельну ділянку площею 0,1 га, що розташована по АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 ; на земельну ділянку площею 0,0499 га, що розташована по АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09 серпня 2023 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на майно, а саме:

- на житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими спорудами (житловий будинок літ. А; ганок літ А.А1; тераса літ. А2; балкон літ А3,А4,А5; басейн літ Б; підвал літ Б-пд; сходи літ Б; споруди літ. №1-№3; загальна площа житлового будинку 484,1 кв.м., житлова площа 110,6 кв.м.) по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), право власності на який зареєстровано за ОСОБА_4 ;

- на земельну ділянку площею 0,1 га, що розташована за адресою: по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :75:740:0089, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 ;

- на земельну ділянку площею 0,0499 га, що розташована за адресою: по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :75:740:0090, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 .

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що судом першої інстанції не встановлені фактичні обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Суд першої інстанції не урахував відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, зокрема, вартості майна, на яке він заявив клопотання накласти арешт, дані про особу відповідача та не дослідив майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Звертає увагу, що судом жодна з зазначених в ухвалі вимог закону, а також положень, які містяться в висновках Пленуму Верховного Суду України про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, на які він посилається, не виконані. Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції також не взяв до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову, а саме інтересів ОСОБА_1 , як іпотекодержателя, про які суду було достовірно відомо виходячи з позовних вимог, які були заявлені до нього в зв`язку з вимогою про скасування державної реєстрації іпотеки та обтяження.

Вважає, що арешт нерухомого іпотечного майна, накладений на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 09 серпня 2023 року, обмежує право іпотекодержателя ОСОБА_1 задовольнити свої вимоги до іпотекодавця ОСОБА_4 за рахунок предмета іпотеки у позасудовому порядку, чим порушуються його права у зв`язку із застосуванням судом першої інстанції заходів забезпечення позову.

Вказує, що відповідно до умов договору позики грошових коштів від 10 лютого 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 позикодавець при укладанні вказаного договору передав у власність позичальникові грошові кошти у сумі 1 000 000 грн. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки від 10 лютого 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шаповаленком А.І. та зареєстрований в реєстрі за № 456. Предметом іпотечного договору є майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_4 та на яке на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» накладено заборону відчуження до припинення дії договору іпотеки.

Зазначає, що договір іпотеки від 10 лютого 2021 року містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, як у спосіб переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя (абз. 2 ч. 3 ст. 36 Закону № 898-IV ), та у спосіб надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки (абз. 3 ч. 3 ст. 36 Закону № 898-IV). Оскільки реєстрація на підставі ухвали від 09 серпня 2023 року арешту має наслідком заборону відчуження нерухомого майна, яка була накладена після реєстрації 10 лютого 2021 року іпотеки, така заборона порушує права іпотекодержателя у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Таким чином, оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя ОСОБА_1 у разі невиконання боржником ОСОБА_4 забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість доводів апелянта. Вказує, що представник скаржника в апеляційній скарзі не зазначає, які обставини відповідно до вимог ЦПК України повинен встановити суд для того, щоб ризики невиконання рішення суду вважалися обґрунтованими.

Зазначає, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали врахував всі обставини, що мають значення для вирішення цієї справи. Зокрема, судом першої інстанції на підставі поданих позивачем із позовною заявою матеріалів було встановлено, що майно, на яке судом накладено арешт, зареєстроване за власником на момент вирішення питання про забезпечення позову за відповідачем ОСОБА_4 на підставі договорів, які були укладені від імені позивача за довіреністю. Після державної реєстрації права власності за ОСОБА_4 на вищезазначене нерухоме майно відразу було зареєстровано обтяження цього нерухомого майна іпотекою, а ОСОБА_4 зазначений як іпотекодавець.

Позивач стверджує, що довіреність на відчуження вищезазначеного нерухомого майна ніколи не видавав і майно не відчужував. Навіть станом на дату складення цього відзиву жодних доказів на спростування зазначених позивачем обставин, чи хоча б просто заперечень проти позову від відповідача ОСОБА_4 не надходило. Наявні у справі матеріали вказують на те, що відповідач ОСОБА_1 мав до моменту вжиття заходів забезпечення позову всі можливості звернути стягнення на предмет іпотеки. Нерухоме майно, що є предметом іпотеки, лише формально було на момент укладення іпотечного договору зареєстроване за іпотекодавцем ОСОБА_4 , але не належало йому на праві власності, якщо в суді буде підтверджено, що довіреність позивачем не видавалася. Представник скаржника в апеляційній скарзі сам підтверджує наявність такого бажання - звернути стягнення на предмет іпотеки, а відтак зробити неможливим виконання рішення суду в частині витребування майна, яке вибуло поза волею власника, з чужого незаконного володіння.

Щодо порушення прав третіх осіб, то звертає увагу суду, що ОСОБА_1 не є третьою особою, а є відповідачем у цій справі та, дізнавшись про пред`явлений позов, висловлює намір звернути стягнення на предмет іпотеки, таким чином зробивши неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити ухвалу суду без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за відсутності відповідача відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що обраний заявником спосіб забезпечення є співмірним з позовними вимогами, що є обов`язковою ознакою для вирішення даного питання, тому, враховуючи наявність обґрунтованих ризиків невиконання рішення суду, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволенні заяви про забезпечення позову.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до кожного конкретного випадку. При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Як вбачається з виділених матеріалів справи, у липні 2023 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , в якому просить:

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими спорудами (житловий будинок літ. «А»; ганок літ. «а, а1»; тераса літ. «а2»; балкон літ. «а3, а4. а5»; басейн літ. «Б»; підвал літ. «Б-пд»; сходи літ. «б»; споруди літ. «№1-№3»; загальна площа житлового будинку - 484,1 кв. м, в тому числі житлова площа - 110,6 кв.м) по АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000;

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер :75:740:0089, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00;

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,0499 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер :75:740:0090, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00;

- визнати недійсним іпотечний договір, укладений 10.02.2021 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 і посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шаповаленком А.І., зареєстровано у реєстрі за № 455;

- скасувати державну реєстрацію іпотеки (номер запису про іпотеку: 40496804) та державну реєстрацію обтяження (номер запису про обтяження: 40494644) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на об`єкт нерухомого майна, що вчинені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шаповаленком А.І. на підставі іпотечного договору від 10.02.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 455.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві приватної власності належать об`єкти нерухомого майна - житловий будинок АДРЕСА_1 , набуті за договорами купівлі-продажу від 16.03.2018 року, посвідченими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гунько І.І., зареєстрованими в реєстрі №742, №734, №745. Вищевказані об`єкти нерухомого майна 24.07.2020 року вибули з власності позивача не з його волі за результатами правочинів щодо їх відчуження, укладених між ОСОБА_8 , який діяв від імені позивача, та набувачем цього майна ОСОБА_4 . Вказані правочини щодо відчуження нерухомого майна позивача були вчинені від його імені представником за довіреністю, посвідченою 14.12.2019 року приватним нотаріусом КМНО Некриловим К.Ю., зареєстровано за № 9705, якої позивач ніколи не видавав (не підписував).

Вказує, що позивач не мав наміру уповноважувати та ніколи не уповноважував ОСОБА_8 на відчуження об`єктів нерухомого майна. Обставини виготовлення та нотаріального посвідчення довіреності від його імені, на підставі якої діяв ОСОБА_8 , позивачу невідомі.

З огляду на викладене, спірні житловий будинок та земельні ділянки вибули з його володіння не з його волі, а в результаті підроблення довіреності та підписання на підставі цієї підробленої довіреності договорів. Оскільки позивач не видавав і не підписував довіреності та не уповноважував ОСОБА_8 на підписання договорів купівлі-продажу, такі правочини є неукладеними. Крім того, відповідач 1 обтяжив спірне майно шляхом передання його в іпотеку, зокрема 10.02.2021 року уклав договір іпотеки, за яким передав в іпотеку спірний житловий будинок.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач посилається на те, що предметом позовних вимог є витребування належного позивачу нерухомого майна, яке вибуло з володіння позивача поза його волею та фактично без відома позивача було відчужено особою, яка не мала права розпоряджатися цим нерухомим майном, та скасування обтяження майна. Отже, між сторонами дійсно виник спір у зв`язку з переоформленням майна позивача на відповідача, що не визнається та заперечується позивачем. Натомість невжиття заходу до забезпечення позову може призвести до того, що ухиляючись від майбутнього виконання рішення суду у цій справі відповідач зможе здійснювати відчуження спірного майна на користь інших осіб, що призведе до затягування розгляду справи та обмеження прав позивача на судовий ефективний судовий захист.

Тобто існує загроза, що відповідач 1 може в будь-який момент скористатись своїми можливостями та здійснити відчуження майна позивача, яке юридично оформлене за відповідачем 1, що утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, що своєю чергою позбавить можливості позивача належним чином захистити свої майнові права, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому, відповідним та співмірним способом забезпечення у цій справі може бути лише накладення арешту на спірне майно, що буде достатнім для забезпечення захисту порушених прав та інтересів позивача та виконання в майбутньому можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, оскільки лише такий заявлений захід забезпечення позову у виді накладення арешту на майно є взаємопов`язаний з предметом спору, а невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Своєю чергою накладення арешту на спірне майно до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідача 1 на володіння та користування майном, а слугуватиме заходом можливих порушень прав позивача, та загалом такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача 1 на час розгляд справи та вирішення спору, оскільки арештом обмежується лише можливість розпоряджатися майном для запобігання його подальшого відчуження до вирішення спору.

Встановлено, що предметом цього позову є витребування об`єктів нерухомого майна - житлового будинку та земельних ділянок з незаконного володіння відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_7 , яке вибуло з володіння позивача поза його волею та без його відома передано в іпотеку.

Враховуючи те, що між сторонами дійсно існує спір щодо об`єктів нерухомого майна - житлового будинку та земельних ділянок, власником яких (іпотекодавець) є відповідач ОСОБА_4 , про що свідчить факт звернення позивача до суду з цим позовом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна - житловий будинок та земельні ділянки.

Відчуження зазначеного нерухомого майна відповідачем до вирішення цієї справи по суті може унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, призвести до неефективності обраного позивачем способу захисту прав або інтересів, та бути підставою для повторного звернення позивача до суду.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

За таких обставин, з метою ефективного забезпечення балансу інтересів сторін по справі, враховуючи предмет позову та характер спірних правовідносин, визначений судом першої інстанції вид забезпечення позову - накладення арешту на житловий будинок та земельні ділянки є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу істотно ускладнить або унеможливить ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, що в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, перевіривши обставини, якими заявник обґрунтовував наявність підстав для забезпечення позову, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Оскільки позивачем заявлено позов про витребування об`єктів нерухомого майна - житлового будинку та земельних ділянок з незаконного володіння відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_7 , яке, як стверджує позивач, вибуло з володіння позивача поза його волею та без його відома передано в іпотеку, то застосований судом спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно відповідає пред`явленим позовним вимогам та є співмірним заходом забезпечення позову.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Отже, арешт на майно не перешкоджатиме можливості відповідачу користуватися майном до ухвалення рішення у справі по суті, проте захистить права та інтереси позивача, у разі задоволення його позову, оскільки існує реальний ризик, що позивач не зможе захистити свої права в межах одного судового провадження за цим позовом, без нових звернень до суду, що може істотно ускладнити поновлення законних прав та/або інтересів.

Доводи представника відповідача про те, що суд не взяв до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову, а саме інтересів ОСОБА_1 , як іпотекодержателя, колегія суддів відхиляє, оскільки арештоване майно є предметом договору іпотеки, тоді як предметом спору у даній справі є вимоги витребування об`єктів нерухомого майна - житлового будинку та земельних ділянок з незаконного володіння відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_7 , яке вибуло з володіння позивача поза його волею та без його відома передано в іпотеку. Якщо нерухоме майно, що належить відповідачу 1 та є предметом іпотеки, буде відчужене іншим особам, існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити ефективний захист або поновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Водночас накладення арешту на спірне майно не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги в майбутньому і не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку», оскільки відповідно до статті 1 зазначеного Закону іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача не лише у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на користь позивача, а й у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити або унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не встановлені фактичні обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач ОСОБА_4 , будучи власником спірного нерухомого майна - житлового будинку та земельних ділянок,може вчинити у будь-який час дії щодо відчуження спірного нерухомого майна і такі дії не потребують значного часу.

Враховуючи вищевикладене та конкретні обставини зазначеної справи, колегія суддів вважає, що достатнім та ефективним способом забезпечення позову є накладення арешту на спірний житловий будинок та земельні ділянки.

При цьому, такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на житловий будинок та земельної ділянки не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки обмежується лише можливість вчиняти дії по відчуженню спірного майна, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Заходи забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, їх значення полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Таким чином, викладені в апеляційній скарзі відповідача доводи є такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції щодо вирішення питання про забезпечення позову, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність постановленої ухвали не впливають.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 379, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 09 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.