Справа № 481/1691/23
Провадж.№ 2/481/15/2024
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

14.02.2024 року Новобузький районний суд Миколаївської області у складі головуючої судді Уманської О.В., з участю секретаря Кузьміної Н.П., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новий Буг, Миколаївської області, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини,

Встановив :

22.09.2023 року до Новобузького районного суду Миколаївської області надійшов цивільний позов ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_3 , за яким позивач просив ухвалити судове рішення про припинення стягнення з нього на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того просив стягнути аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на його користь з відповідача ОСОБА_3 .

В обґрунтування позову зазначив, що за рішенням суду з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання їх дитини - ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно. Натомість на теперішній час син проживає разом з позивачем і перебуває на його повному утриманні. Тож він просить припинити стягнення з нього аліментів. Крім того просить стягнути аліменти на утримання сина з відповідача, оскільки остання нехтує виконанням своїх батьківських обов`язків щодо утримання та виховання неповнолітнього сина та відмовляється надавати будь-яку матеріальну допомогу на утримання дитини.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 03.10.2023 року провадження по справі відкрите, справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач і його представник наполягали на задоволенні позовних вимог. Надали суду пояснення, аналогічні викладеному в позовній заяві.

Відповідач заперечувала проти задоволення позову і просила відмовити у його задоволенні, оскільки дитина проживає у батька не постійно, а лише з травня 2023 року, натомість вона бере активну участь у вихованні та утриманні дитини. Крім того наразі дитина повернулася та проживає з нею. При цьому навіть в період проживання дитини з батьком останній не забезпечував сина належним чином, не купував шкільне приладдя та одяг, не займався із дитиною уроками.

Заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 10.02.2016 року №481/1945/15-ц зміненим рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 28.03.2016 року /а.с.11-14/ з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 750 гривень щомісячно, починаючи з 21.12.2015 року і до досягнення ним повноліття. Визначаючи такий розмір аліментів суд виходив з того, що діти проживають з матір`ю і перебувають на її утриманні ( а.с.11-12, 13-14).

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 04.04.2018 року №481/323/18 /а.с.16/ змінено порядок та спосіб стягнення аліментів та стягнено з позивача на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно з 12.03.2018 року і до повноліття дитини (а.с.16).

В період до вересня 2023 року позивач справно сплачував аліменти на утримання сина на користь відповідачки, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів /а.с.44-45/, а з вересня 2023 року припинив здійснювати їх сплату, оскільки син фактично проживав разом з ним.

З березня 2022 року дитина проживала разом з батьком (позивачем) та перебувала на його утриманні, що підтверджується актом опитування сусідів з місця проживання від 19.09.2023 року /а.с.17/ , частково узгоджується з актом опитування сусідів з місця проживання від 04.12.2023 року /а.с.48/ та підтверджується показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтвердили що неповнолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно приблизно з лютого 2022 року постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 разом з батьком.

Відповідачка не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки теж займається організацією життєдіяльності дитини, а саме у випадку необхідності проводить діагностування та лікування дитини, що підтверджується записами в медичній картці дитини, результатами тестування та призначення лікарем курсу лікування /а.с.49-55/. Крім того остання купує шкільне приладдя та одяг, цікавиться навчанням. Зазначені обставини також не заперечує позивач. При цьому позивач зазначив, що хоч позивачка і їздила із сином до лікарні, однак возив їх у лікарню рідний брат позивача, тобто участь брали і мати, і батько.

З січня 2023 року відповідачка не витрачає одержані нею аліменти на дитину, дитина проживає з батьком, що підтверджується також випискою по картковому рахунку /а.с.70/ та не заперечується сторонами.

Разом з тим оскільки відповідач фактично не проживає разом з дитиною та не займається організацією його утримання, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Тож між сторонами існує спір, який виник з сімейних правовідносин із забезпечення утримання дитини, що регулюються Сімейним кодексом України (далі СК).

Відповідно до статті 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.

З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду (постанова від 03.02.2021 року справа № 520/21069/18) - наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір.

Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Зі змісту ст.181 СК вбачається, що право на пред`явлення позову про стягнення аліментів на утримання дитини належить тому з батьків, з ким проживає дитина.

При цьому відповідно до ч.1 ст.179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

Ухвалюючи рішення від 10.02.2016 року та 04.04.2018 року суд виходив з того, що ОСОБА_9 має право на отримання аліментів від ОСОБА_1 , оскільки син проживав разом з нею окремо від батька, а батько не надавав належної матеріальної допомоги. Разом з тим, на теперішній час ОСОБА_10 , не проживає разом з сином вже протягом восьми місяців, а син перебуває на піклуванні свого батька, оскільки проживає разом з ним. Отже право на розпорядження аліментами на теперішній час належить позивачу.

Натомість позивач з огляду на принцип обов`язковості судових рішень зобов`язаний виконувати рішення суду від 04.04.2018 року та сплачувати в примусовому порядку аліменти на користь відповідача. При цьому наявність відкритих виконавчих проваджень, що підтверджується відповідними розрахунками заборгованості державного виконавця /а.с.44-45/, свідчить про порушення майнових прав та інтересів ОСОБА_1 , оскільки на теперішній час він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання дитини.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду (постанова від 04.09.2019 року справа № 711/8561/16-ц), згідно якої аліменти це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере участь у її вихованні. У цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що діти постійно, а не тимчасово проживають із тим з батьків, хто сплачував аліменти. У зв`язку з цим проживання дітей з батьком протягом тривалого часу може бути підставою для припинення стягнення з нього аліментів на користь матері, яка з дітьми не проживає.

У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Згідно ч.4 ст.273 ЦПК якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Разом з тим, нормами Сімейного кодексу України не передбачено припинення стягнення аліментів з батьків на утримання неповнолітніх дітей без припинення права на аліменти. Статтями 192 та 197 СК передбачено спеціальні способи захисту прав платників аліментів, які застосовуються у разі зміни обставин, які мають значення для визначення розміру аліментів, і такими способами є зміна розміру аліментів або звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Відповідно до ст.5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Натомість, в судовому засіданні встановлено, що жоден із способів, передбачених ст.ст.192, 197 СК, не забезпечить усунення порушення прав позивача, а іншого способу не передбачено законом.

Відтак відмова у позові у зв`язку з тим, що позивач, звертаючись до суду, обрав спосіб захисту, не встановлений законом для захисту права чи інтересу, що порушене, невизнане або оспорюється не допускається. У таких випадках слід виходити із загальних засад захисту прав, свобод та інтересів, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є ефективним.

Відповідно до ст.7 СК регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Частиною другою статті 13 ЦК передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Тож з огляду на положення ст.ст.7, 10, 181, 192 СК, в контексті положень ст.ст. 5, 273 ЦПК, ст.ст.13, 16 ЦК, ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає, що позовні вимоги в частині припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню, оскільки лише у такий спосіб можливо належним чином захистити порушене право позивача і такий спосіб не завдасть шкоди правам та інтересам відповідачки і дитині сторін.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів з відповідача суд дійшов наступних висновків.

СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Зі змісту ч.3 ст.181 СК вбачається, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, для набуття права на стягнення аліментів, доведенню в судовому засіданні підлягають обставини постійного проживання дитини саме на момент ухвалення рішення по справі.

Що узгоджується з правовою позицією Касаційного цивільного суду висловленою у постанові від 22 листопада 2022 року по справі № 188/1029/19, згідно якої обов`язковою умовою для стягнення аліментів на дитину на користь одного з батьків є факт проживання з ним самої дитини, на утримання якої і стягуються аліменти.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем в судовому засіданні однозначно не доведено з ким на час винесення рішення по справі проживає дитина, що видно з актів обстеження підтвердження фактичного проживання гр. ОСОБА_4 від 04.12.2023 року /а.с.48/ та від 19.09.2023 року /а.с.17/, відповідно до яких останній до травня 2023 року одночасно проживав за адресою АДРЕСА_1 з батьком та за адресами АДРЕСА_2 чи АДРЕСА_3 з матір`ю.

Крім того згідно пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 неповнолітній ОСОБА_5 більше 2-х тижнів не проживає за адресою проживання батька по АДРЕСА_1 , що також не заперечується сторонами.

У зв`язку з наведеним, оскільки однозначно в судовому засіданні неможливо встановити з ким із батьків визначено місце проживання дитини, а син періодично проживає за різними адресами, батьки обоє беруть участь у забезпеченні сина, суд вважає позовну вимогу про стягнення аліментів залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 188, 273, 180-183 Сімейного кодексу України, ст.ст. 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

Ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від сплати аліментів на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, які стягуються на підставі рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 04.04.2018 року в справі №481/323/18, починаючи з березня 2022 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений 20.02.2024 року.

Суддя