Справа № 509/7151/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Сірман Г.В.,

за участю: представника заявниці, адвоката Забунова І.С.,

заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь цивільну справу за заявою

ОСОБА_2 ,

зацікавлена особа: ОСОБА_1 ,

про

продовження обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

25.01.2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про продовження обмежувального припису.

В обґрунтування заяви зазначила, що змушена звернутися із цією заявою, оскільки не має іншої можливості захистити себе від домашнього насилля.

01.12.2023 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області було видано обмежувальний припис у відношенні ОСОБА_1 , яким його було обмежено в спілкуванні із ОСОБА_2 (справа 509/7151/23).

Таке рішення було прийнято судом спираючись на наявність факту вчинення фізичного домашнього насильства ОСОБА_1 над заявницею.

На даний час, ризики, які, зокрема, стали підставою для застосування обмежувального припису до ОСОБА_1 не перестали існувати, а тому, заявниця вважає за доцільне звернутися до суду із заявою про продовження обмежувального припису.

На даний час, заявниця може погодитись із тим, що обмежувальний припис свою функцію, в цілому, виконав, оскільки вона відчувала себе у відносній безпеці від протиправних дій ОСОБА_1 . Були випадки коли заявниця через спільних знайомих була повідомлена про загальні риси позиції ОСОБА_1 щодо цієї ситуації, але особисто він не намагався переслідувати заявницю чи шукати з нею безпосереднього контакту. З огляду на це можна стверджувати, що обмежувальний припис виявився достатньо ефективним способом захисту прав заявниці та її особистої недоторканості.

Заявниця зазначає, що на даний час в провадженні сектору дізнання ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000607 від 22.11.2023 р„ яке було відкрито за заявою ОСОБА_2 , за фактом нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . Під час вирішення питання про застосування обмежувального припису, правова кваліфікація кримінального провадження була визначена за ч. 1 ст. 125 КК України. Станом на 15.01.2024 р. правова кваліфікація була змінена на ч. 2 ст. 125 КК України.

Правова кваліфікація була змінена у зв`язку із отриманням органом дізнання висновку СМЕ № 1693 від 22.12.2023 р., відповідно до якого у ОСОБА_2 , 1994 р.н., «виявлені наступні тілесні ушкодження:

- закритий перелом кісток носа зі зміщенням уламків, садно спинки носа.

Вказані ушкодження утворилися від дії тупого (-их) твердого (-их) предмета (-ів) індивідуальні особливості якого (-их) у властивостях ушкоджень не відобразились. В механізмі виникнення ушкоджень міг мати місце удар. Не виключено, що ці ушкодження могли утворитися в результаті нанесення удару головою.

Наявні ушкодження виникли незадовго до звернення ОСОБА_2 до лікувального закладу, і таким чином могли бути заподіяні 13.11.2023 р.

Зазначені ушкодження не були небезпечними для життя, оцінюються в комплексі як такі, що викликали розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день). За цим критерієм, відповідно до п. 2.3.3. «Правій судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я».

Вказаним висновком сторона заявниці бажає показати суду, що пояснення ОСОБА_2 , які вона надавала і при розгляді заяви про видачу обмежувального припису, і на яких вона наполягає до цього часу, повністю підтверджуються зібраними матеріалами кримінального провадження, зокрема висновком СМЕ.

Крім того, під час кримінального провадження була проведена судова експертиза матеріалів відео- та звукозапису за експертною спеціальністю 7.2 «Дослідження диктора за фізичними параметрами усного мовлення, акустичних сигналів та середовищ» (висновок експерта № CE-19/116-23/223-B3). Поряд з цим, в матеріалах кримінального провадження міститься протокол огляду документу, який був складений під час огляду аудіофайлу, наданого дізнавачу ОСОБА_2 , та на якому зафіксовано діалог та загальну атмосферу ситуації, коли ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження.

Так, експерту на вирішення були поставлені питання: «Чи належить голос та мовлення особи, зафіксовані у аудіофайлі під назвою...що міститься на оптичному носії інформації... громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Для проведення експертизи експерту були надані оптичний диск під назвою: «Аудіозапис від 13.11.2023» та оптичний диск під назвою: «Допит свідка ОСОБА_1 ».

Поряд з цим, в матеріалах кримінального провадження міститься носій інформації на який записаний аудіозапис сварки між заявницею та ОСОБА_1 , яка відбулась 13.11.2023 р., та стінограма до вказаного аудіозапису.

Так, відповідно до наданих експертом висновків: «Голос та мовлення особи, зафіксовані у аудіофонограмі під назвою «...» що міститься на оптичному носії інформації Axent на лицевій стороні якого барвником чорного кольору нанесено рукописний текст «Аудіозапис від 13.11.2023» - належить громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .».

Таким чином, матеріалами кримінального провадження підтверджена ідентичність особи, яка нанесла заявниці тілесні ушкодження (обстановка вбачається зі змісту та характеру діалогу на аудіозаписі), та ОСОБА_1 , а відтак можна стверджувати, що саме ОСОБА_1 , завдав заявниці тілесні ушкодження, факт нанесення яких і став приводом для звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Враховуючи наявні в матеріалах кримінального провадження докази, та з огляду на те, що кримінальне провадження не закрито, а дізнання по ньому триває, можна стверджувати що в найближчому майбутньому ОСОБА_1 може бути повідомлено про підозру у нанесенні тілесних ушкоджень Заявниці, що безумовно являє собою негативне явище для ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України, вчинення діяння, передбаченого ст. 125 КК України, є підставою для відкриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, тобто, лише на воно може бути відкрите лише на підставі заяви потерпілого.

Розуміючи можливе настання негативних для себе наслідків, ОСОБА_1 може вдатися до спроб схиляння заявниці до подачі органу дізнання заяви, в якій вона просить кримінальне провадження закрити, тим самим уникнути кримінальної відповідальності за вчинене діяння.

Крім того, на даний час лише діючий обмежувальний припис дає змогу Заявниці не боятися за свою безпеку. А тому, закінчення дії обмежувального припису може негативно відобразитися на психічному та (при настанні певних подій) фізичному здоров`ї Заявниці.

Враховуючи викладене, сторона заявниці навела підстави для продовження обмежувального припису.

Заявниця звертає увагу суду і на твердження ОСОБА_1 , які він висловлював при вирішенні питання про видачу обмежувального припису, що внаслідок його видачі, ОСОБА_1 буде позбавлений можливості спілкування із своєю дитиною.

На це заявниця наводить контраргумент, який, до речі, вона висловлювала і тоді, що не заперечує проти перебування разом із ОСОБА_1 під час його побачень з дитиною, за умови що останнім буде найнято особу, яка забезпечить безпеку заявниці на час побачення. Від цієї позиції заявниця не відступається, та повідомляє суду що це є одним з шляхів вирішення проблеми обмеження ОСОБА_1 в спілкуванні з його дитиною, на який вона погоджується.

Підводячи підсумок під вищевказаним, сторона заявниці вважає що наведені доводи є достатніми, ґрунтовними та об`єктивними для прийняття судом рішення про продовження обмежувального припису в тих формах та вигляді, в яких він був виданий попередньо, а саме:

- заборонити ОСОБА_1 , особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- заборонити ОСОБА_1 , вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Застосувати вказані обмеження стоком на 6 місяців.

Заявниця просить застосувати обмежувальний припис саме на такий строк у зв`язку із тривалим розслідуванням кримінального провадження, та можливим подальшим судовим розглядом, та необхідністю забезпечення її безпеки на вказаний термін.

Представник заявниці в судовому засіданні заяву підтримав, просить суд її задовольнити у повному обсязі.

Заінтересована особа в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечують, посилаючись на заперечення, які були приєднанні до матеріалів цивільної справи.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані до суду письмові докази по справі, суд вважає заяву такою, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Як передбачено ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно з вимогами ч.ч.1-4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В свою чергу ст.ст.78-80 ЦПК України передбачають, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як встановлено судом 01.12.2023 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області було видано обмежувальний припис у відношенні ОСОБА_1 , яким його було обмежено в спілкуванні із ОСОБА_2 (справа 509/7151/23).

Таке рішення було прийнято судом спираючись на наявність факту вчинення фізичного домашнього насильства ОСОБА_1 над заявницею.

Заявниця зазначає, що на даний час в провадженні сектору дізнання ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000607 від 22.11.2023 р„ яке було відкрито за заявою ОСОБА_2 , за фактом нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . Під час вирішення питання про застосування обмежувального припису, правова кваліфікація кримінального провадження була визначена за ч. 1 ст. 125 КК України. Станом на 15.01.2024 р. правова кваліфікація була змінена на ч. 2 ст. 125 КК України.

Правова кваліфікація була змінена у зв`язку із отриманням органом дізнання висновку СМЕ № 1693 від 22.12.2023 р., відповідно до якого у ОСОБА_2 , 1994 р.н., «виявлені наступні тілесні ушкодження:

- закритий перелом кісток носа зі зміщенням уламків, садно спинки носа.

Вказані ушкодження утворилися від дії тупого (-их) твердого (-их) предмета (-ів) індивідуальні особливості якого (-их) у властивостях ушкоджень не відобразились. В механізмі виникнення ушкоджень міг мати місце удар. Не виключено, що ці ушкодження могли утворитися в результаті нанесення удару головою.

Наявні ушкодження виникли незадовго до звернення ОСОБА_2 до лікувального закладу, і таким чином могли бути заподіяні 13.11.2023 р.

Зазначені ушкодження не були небезпечними для життя, оцінюються в комплексі як такі, що викликали розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день). За цим критерієм, відповідно до п. 2.3.3. «Правій судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я».

Судом встановлено, що 14.11.2023 року після вчиненого насилля працівник поліції ДОП СП ВП№1 ОРУП№1 капітан Бачинський Олександр Олександрович встановив відсутність будь-яких ризиків для ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

29.01.2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безпідставно звернулась до поліції за нібито переслідування з боку ОСОБА_1 у грудні 2023 року обмежувального припису, хоча зазначене не відповідає дійсності, спростовується аудіо записом судового засідання по справі № 522/23044/23 за 15.01.2024 року та 23.01.2024 року (копію запису додано до матеріалів справи)

Факт звернення заявника до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства та застосування судом до кривдника спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , намагається обмежити у спілкуванні з дитиною використовуючи інститут обмежувального припису.

Жодних дій до ОСОБА_2 ОСОБА_1 не вчиняв, ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» не порушував.

В провадженні Одеського апеляційного суду перебуває апеляційна скарга на раніше винесений припис від 01.12.2023 року, судове засідання призначене на 12.02.2024 року.

Суд вважає, що докази вини та протиправних дій та наявних ризиків в матеріалах справи відсутні.

Факт внесення відомостей про кримінальне провадження до ЄРДР за відсутності інших доказів вчинення домашнього насильства не є безумовною підставою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Згідно ч. 1 ст. 350-7 ЦПК України, за заявою осіб, визначених статтею 350--2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 3506 цього Кодексу.

Постанова Верховного Суду від 05 березня 2020 року у справі № 755/5273/19 (провадження № 61-13080св19) «Факт внесення відомостей про кримінальне провадження до ЄРДР за відсутності інших доказів вчинення домашнього насильства не є безумовною підставою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству».

Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2019 року по справі № 607/10122/19 (провадження № 61-17441 св19) «Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необгрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Постанова Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20) «Сам факт звернення заявника до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства та застосування судом до кривдника спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству».

Постанова Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 545/744/19 (провадження № 61-13514св19) «Факт сварок і непорозумінь між подружжям на побутовому ґрунті свідчить про наявність конфлікту між колишнім подружжям та не підтверджує факту вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом спеціальних заходів».

З огляду на викладене, суд вважає, що заявницею не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факти домашнього насильства з боку ОСОБА_1 , в зв`язку з чим вважає, що підстави для продовження обмежувального припису відсутні.

Керуючись ст.ст.76-81, 350-5, 350-6, 350-8 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд,-

ВИРІШИВ :

В задоволенні заяви відмовити у повному обсязі.

Судовий витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після розгляду справи апеляційним судом і прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення складний 20.02.2024 року.

Суддя А.І.Бочаров