Провадження №2/522/1160/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року Приморський районний суд м. Одеси:

у складі: головуючої судді - Ковтун Ю.І.,

за участі секретаря - Лахматової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, в якій просить: визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на спадкове майно, яке складається з частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_3 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Єдиними спадкоємцями після смерті матері є її рідний брат - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Після смерті спадкодавиці позивачкою, у встановлений законом строк, до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі 15 лютого 2021 року було подано заяву про прийняття спадщини за законом, однак оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно разом з заявою подані не були через те, що оригіналів вказаних документів позивачка не має, вони знаходяться у ОСОБА_2 , який умисно не надає їх нотаріусу. Таким чином, відсутність правовстановлюючого документа на нерухоме майно є перешкодою у здійсненні нотаріусом необхідних нотаріальних дій. 21.09.2022 державним нотаріусом Ворсуляк А.М. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою позивачці відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало її матері ОСОБА_3 у зв`язку з ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру. Також в постанові зазначено, що оригінали документів утримуються іншим спадкоємцем. Вважає, що її право на визнання права власності на спадкове майно, яке складається з частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 є невизнаним, тим самим, порушує її право на спадщину.

Ухвалою суду від 31 жовтня 2022 рокувідкрито провадження по справі та призначено вказану справу до розгляду у порядку загального позовного провадження (а.с.21-22).

03.04.2023 на адресу суду від представника відповідача адвоката Сіржанта Ю.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зокрема зазначив, що відповідач визнає факти та обставини в справі частково. Відповідач не визнає позовні вимоги в цілому, та вважає, що позивачка обрала неправильний спосіб правового захисту. Відповідач визнає факти, які вказані позивачем стосовно процесу відкриття спадщини, її прийняття та звернення до нотаріуса за оформленням свідоцтва про право власності на спадкове майно. Відповідач ніколи не заперечував проти вступу позивачки до спадщини та ніколи не заперечував проти оформлення спадщини на позивачку. Але відповідач вважає, що шляхом звернення до суду із вимогами про визнання права власності на спадкове майно позивачка обрала невірний спосіб правового захисту, з огляду наступне. Сторони не змогли надати нотаріусу оригінали документів про право власності, в зв`язку з їх втратою. Але висновок, викладений в постанові нотаріуса, про утримання оригіналу документів про право власності іншим спадкоємцем, не відповідає дійсності та є повністю помилковим. Ніхто зі спадкоємців не утримує оригінал документів про право власності бо він втрачений, є лише копія. За таких обставин наявні підстави для застосування встановленого порядку отримання дублікатів документів, що були втрачені, та для продовження, після отримання дублікатів, процесу оформлення спадщини у нотаріуса. За таких обставин відсутні підстави для звернення до суду. Відповідач не заперечував раніше, не заперечує, і не має наміру заперечувати в майбутньому право позивачки на вступ до спадщини та отримання документів про спадщину на ім`я позивачки. За таких обставин є безпідставними посилання позивачки на зміст ч. 1 ст. 392 ЦК України про можливість подання позову у випадках невизнання або оспорення іншою особою права власності, а також у випадку втрати документа про право власності (а.с. 42).

Ухвалою суду від 27 квітня 2023 року задоволено клопотання представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Палайчук К.К. про витребування доказів. Витребувано у Приморської державної нотаріальної контори м.Одесиналежним чином засвідчену копію спадкової справи № 76с/2021 від 15 лютого 2021 року стосовно майна померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 53 54).

22.05.2023 на адресу суду від представника позивачки адвоката Палайчук К.К., надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначила, що позивачка не згодна з викладеними у заяві вимогами з наступних підстав. Враховуючи те, що до складу спадщини входить нерухоме майно, виконуючи свій обов`язок, визначений ст. 1297 ЦК України, відповідно до якого, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відповідно до постанови нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори міста Одеси від 21 вересня 2022 року позивачці відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері у зв`язку з ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відсутність правовстановлюючого документа на нерухоме майно є перешкодою у здійсненні нотаріусом необхідних нотаріальних дій. У зв`язку з тим, що спадкоємцями не надані оригінали документів, які б підтверджували їх право власності на спадкове майно, залишене після смерті їх матері ОСОБА_3 , то враховуючи положення п. 2 ч.1 статті 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріусом правомірно відмовлено позивачці у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 57 60).

Ухвалою суду від 19 липня 2023 року задоволено клопотання представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Палайчук К.К. про витребування доказів. Витребувано у Приморської районної адміністрації Одеської міської радиналежним чином засвідчену копію розпорядження № 325 від 14 липня 2013 року про прийняття рішення щодо зміни розміру часток співвласників квартири АДРЕСА_2 (а.с. 103 104).

Ухвалою суду від 24 серпня 2023 рокузакрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с. 118).

01.10.2023 на адресу суду від представника позивачки адвоката Палайчук К.К., надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначила, що в ході розгляду цивільної справи за ухвалами суду були отримані матеріали спадкової справи, зареєстрованої державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі за № 76с/2021 від 15 лютого 2021 року щодо вступу до спадщини ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 14.06.2013 № 325. Згідно вказаних документів вбачається, що за договором дарування від 07 листопада 2006 року ОСОБА_4 подарував покійній матері позивачки ОСОБА_3 та її синові ОСОБА_2 в рівних частках по 359/1000 частин квартири АДРЕСА_2 , що в цілому складається з шести житлових кімнат, загальною площею 125,5 кв.м., житловою площею 70 кв.м. Однак, згідно розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 14.06.2013 № 325 «Про затвердження розрахунку ідеальних часток в комунальній квартирі АДРЕСА_2 » було здійснено зміну розміру часток покійної матері позивачки та її сина з 359/1000 на 310/1000 частин квартири. Таким чином, слід зазначити, що предметом спору, яким є спадкове майно, що залишилось після смерті матері позивачки - ОСОБА_3 є 310/1000 частини квартири, якої за законом, як спадок належить ОСОБА_1 . У зв`язку з тим, що спадкоємцями не надані оригінали документів, які б підтверджували їх право власності на спадкове майно, залишене після смерті їх матері ОСОБА_3 , то враховуючи положення п. 2 ч.1 статті 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріусом правомірно відмовлено позивачці у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 124 128).

У судове засідання, призначене на 05.10.2023 позивачка та її представник не з`явилися, про розгляд справи судом повідомлялися належним чином. Від представника позивачки адвоката Палайчук К.К., до суду надійшла заява, в якій зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити, справу просила розглянути без участі позивачки та її представника.

Представник відповідача адвокат Сіржант Ю.В. у судовому засіданні 05.10.2023 позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В наступне судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутністю відповідача та його представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складання повного тексту рішення є 16 лютого 2024 року.

Заслухавши пояснення відповідача адвоката Сіржанта Ю.В., дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

З письмових матеріалів справи слідує, що відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 , що видано 15.03.1983 Малиновським відділом ЗАГС м.Одеси батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є: батько ОСОБА_5 та мати ОСОБА_6 (а.с.5).

Відповідно до повторного свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 , яке видано 10 лютого 2021 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) складено відповідний актовий запис № 8939 (а.с. 4).

З копії спадкової справи за № 76с/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , яка надійшла на виконання ухвали суду від 27.04.2023 вбачається наступне.

15.02.2021 ОСОБА_1 звернулася до Приморської державної нотаріальної контори м.Одеси з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_3 (а.с. 66).

01.03.2021 ОСОБА_2 звернувся до Приморської державної нотаріальної контори м.Одеси з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_3 (а.с. 65).

Відповідно до повторного свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 , що видано 24.12.1920 Першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є: батько ОСОБА_7 та мати ОСОБА_3 (а.с.75).

За життя спадкодавцю ОСОБА_3 та її сину ОСОБА_2 на праві власності належало 359/1000 частин квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування від 07.11.2006 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О. та зареєстрований в реєстрі за №1384 (а.с. 85).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.12.2006 КП «ОМБТІ та РОН» зареєстровано право власності за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 (розмір частки 359/2000 за кожним) (а.с. 86).

Постановою державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Ворсуляк А.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.09.2022 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що належало ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . У постанові зокрема зазначено, що в склад спадкового майна заявлено: частка квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями не надані оригінали документів, що підтверджують право власності на частку квартири, що належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Документи утримуються іншим спадкоємцем (а.с. 89).

Як слідує з розпорядження Приморської районної адміністрації № 325 від 14.06.2013 «Про затвердження розрахунку ідеальних часток в комунальній квартирі АДРЕСА_2 » затверджено розрахунок ідеальних часток в комунальній квартирі АДРЕСА_3 : за громадянкою ОСОБА_8 345/1000 частин вказаної квартири, за громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 310/1000 частин вказаної квартири, за громадянами ОСОБА_9 , ОСОБА_10 345/1000 частин вказаної квартири. Рекомендовано співвласникам здійснити переоформлення правоустановчих документів на зазначені частини вказаної квартири у встановленому законом порядку.

Відповідно до положення ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Для отримання передбаченого діючим законодавством України свідоцтва про права на спадщину, позивач звернулася до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2002 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Тобто, позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно та за відсутності обставин, які свідчать про наявність у них права вимоги щодо спірного майна, але у зв`язку з відсутністю можливості отримання дублікату правовстановлюючого документа. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпоряджання таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Підставою для звернення до суду із позовом про визнання права власності, позивачем вказана відмова державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що знаходяться у іншого спадкоємця, який не надає їх нотаріусу. Як зазначає позивач, предметом спору є спадкове майно, що залишилось після смерті її матері - ОСОБА_3 , а саме, 310/1000 квартири АДРЕСА_2 , при цьому не визначаючи частку на яку за законом претендує ОСОБА_1 .

Проте, як стверджує відповідач, право позивачки на вступ у спадщину та отримання відповідних документів на її ім`я ним не оспорюється, оригінали документів про право власності у нього відсутні, у зв`язку з чим наявні підстави для застосування встановленого порядку отримання дублікатів документів та продовження після отримання дублікатів, процесу оформлення спадщини у нотаріуса.

Разом з тим, згідно із ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Водночас, за загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.23 постанови №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст.46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Вимогами ч.1 гл.22 р.ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012р. №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. №282/20595 (далі - Порядок), передбачено, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. Дублікати документів, посвідчених або виданих нотаріусом, можуть бути видані за письмовою заявою спадкоємців осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, а також виконавця заповіту та на запит нотаріуса, яким заведено спадкову справу. У цьому разі нотаріусу, крім свідоцтва про смерть таких осіб, подаються документи, які підтверджують їх родинні стосунки (свідоцтво виконавця заповіту).

Згідно вимог ст. ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як слідує з постанови державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Ворсуляк А.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.09.2022 в склад спадкового майна заявлено частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.12.2006 КП «ОМБТІ та РОН» за померлою ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 359/2000 частки квартири АДРЕСА_2 .

В подальшому, розпорядженням Приморської районної адміністрації № 325 від 14.06.2013 «Про затвердження розрахунку ідеальних часток в комунальній квартирі АДРЕСА_2 » затверджено розрахунок ідеальних часток в комунальній квартирі АДРЕСА_4 , за громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 310/1000 частин вказаної квартири.

Пунктом 2 вказаного Розпорядження рекомендовано співвласникам здійснити переоформлення правовстановлюючих документів на зазначені частини вказаної квартири згідно п.1 розпорядження, у встановленому законом порядку.

Проте, матеріали справи не містять доказів виконання вимог п. 2 розпорядження Приморської районної адміністрації № 325 від 14.06.2013 щодо переоформлення у встановленому законом порядку правовстановлюючих документів на 310/1000 частки спірної квартири за громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

З огляду на критерії допустимості, достовірності та достатності доказів, визначені ст.78-80 ЦПК України, судом установлено, що матеріали справи підтверджують зареєстроване за померлою ОСОБА_3 право власності на 359/2000 спірної квартири, однак, як вказує позивач, до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 входить 310/1000 квартири АДРЕСА_2 з урахуванням Розпорядження № 325 від 14.06.2013. Проте, ОСОБА_1 не наведено жодних посилань на правоустановлюючі документи, видані компетентними державними органами, а також проведення держаної реєстрації права власності за померлою на зазначену частку квартири.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Аналізуючи зазначене, суд враховує, що позивач не довела наявності порушеного або оспорюваного права на спадкування з урахуванням встановлених судом обставин та наявності підстав, у відповідності до положень ст.392 ЦК України, які б давали позивачці можливість звернутися до суду з даним позовом, отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

За приписами п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 16 лютого 2024 року.

Суддя Ю.І.Ковтун