Справа № 308/5387/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Бедьо В.І., за участю:

секретаря судового засідання - Молдован Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою:

ОСОБА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 . , РНОКПП НОМЕР_1 до

ОСОБА_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2

Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, адреса: Закарпатська область, м. Ужгород, пл.. Поштова, 3 ,

про усунення перешкод в користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 та виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , , шляхом зобов`язання відповідача-1 ОСОБА_2 привести приміщення загального користування сходової площадки в попередній стан.

Позовна заява мотивована тим, що позивачка є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивачка зазначає, що відповідачем-1 ОСОБА_2 , яка є власником суміжної квартири АДРЕСА_3 , в 2022 році без належних дозвільних документів було проведено самовільну реконструкцію власної квартири з розширенням за рахунок сходової площадки загального користування та шляхом добудови на ній загальною площею 4.5 кв.м.

У судове засідання позивачка не з`явилася, однак подала клопотання, в якому просила розглянути справу без участі позивачки. Позовну заяву підтримує та просить її задовольнити.

Відповідач-1 ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилась повторно, про розгляд справи повідомлялась своєчасно та належним чином, шляхом надсилання повістки на поштову адресу та створенням оголошення на сайті Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області. Відзив у встановлений строк до суду не подала.

Відповідач-2 Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, в судове засідання не з`явився повторно,про розгляд справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом надсилання повістки на поштову адресу, відзив у встановлений строк до суду не подав.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 16142674 від 03.10.2007, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Як вбачається з відповіді на запит від 21.10.2022 року щодо надання інформації про реєстрацію дозвільних документів гр.. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 дозвільні документи гр. ОСОБА_2 на об`єкт будівництва по АДРЕСА_1 не реєструвались.

З доданого висновку експерта Павлич О.В., від 19.07.2023 року вбачається, що на сходовій площадці біля квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 наявне приміщення, яке прибудоване до конструкцій стіни будинку АДРЕСА_6 , площею забудови 4,5 м.кв, та розмірами 1,72х2,61 м. і висотою 2,9 м.. Таке приміщення влаштоване із блоків, поштукатурене та пофарбоване, об лаштоване віконним та дверними прорізами. Конструкція приміщення розташована безпосередньо на конструкції сходової площадки, чим створено додаткове навантаження на сходову площадку, утруднено зручність та безпеку пересування, можливість переміщення предметів обладнання відповідних приміщень квартир.

Оцінивши належним чином докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положень статті 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у частині першій статті 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист власності» передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

З огляду на вказане, право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися. З положеннями частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції кореспондуються і приписи статті 321 ЦК України, якими, зокрема регламентовано, що право власності є непорушним.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яким вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, частиною першої якої передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 150 Житлового кодексу Української РСР регламентує право громадян, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користування ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, а також право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. При цьому положеннями статті 158 цього ж кодексу визначено письмову форму договору найму жилого приміщення, що укладається між наймачем, який користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності. Водночас такий договір потребує наступної реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється.

Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Тобто, цивільне законодавство визначає усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном як спосіб захисту речових прав, який може бути реалізований шляхом подання негаторного позову.

Характерною ознакою такого позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, шляхом усунення перешкод у користуванні належною ОСОБА_1 квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , які здійснюються ОСОБА_2 .

Враховуючи висновок суду про повне задоволення позову, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача-1 ОСОБА_2 належить стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 1073,60 гривень.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 316, 317, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13 ,76, 89, 141, 178, 258, 263-265, 273, 279, 280-282, 289, 354, 355 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Усунути перешкоди в користуванні приватною власністю ОСОБА_1 , а саме житловою квартирою АДРЕСА_7 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 , власника квартири АДРЕСА_5 , знести самовільно встановленого приміщення на сходовій площадці біля квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , яке прибудоване до конструкцій стіни будинку АДРЕСА_6 , площею забудови 4,5 м.кв, та розмірами 1,72х2,61 м. і висотою 2,9 м..

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 1073,60 грн (тисяча сімдесят три грн. 60 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач-1: ОСОБА_2 , АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач-2: Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, 88000, м. Ужгород, пл. Поштова, 3, .

Сторони мають право оскаржити рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.І.Бедьо