Провадження № 2/201/1143/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2024р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого - судді Ткаченко Н.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту про визнання незаконним та скасування наказу від 11.09.2023р. в частині звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

10.10.2023р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту про визнання незаконним та скасування наказу від 11.09.2023р. в частині звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (позовна заява підписана представником позивачки - адвокатом Івановою Т.М.).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 17.10.2023р. позовна заява була залишена без руху та позивачці запропоновано усунути недоліки (а.с.№32).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 23.10.2023р. було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. № 37).

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки адвокат Іванова Т.М. (діє на підставі ордеру від 10.10.2023р. а.с. № 30) посилалася на те, що з 01.09.2003р. позивачка була прийнята на роботу на посаду викладача на кафедру гімнастики. В подальшому, позивачку за результатами конкурсного відбору обрано на посаду завідувача кафедри гімнастики. 02.06.2023р. позивачка звернулася із заявою про надання їй відпустки без збереження заробітної плати з 05.06.2023р. по 30.06.2023р., у зв`язку із сімейними обставинами, проте їй було відмовлено у наданні відпустки та запропоновано надати пояснення щодо відсутності на робочому місці в означений період. 03.08.2023р. позивачкою були надані пояснення стосовно відсутності на робочому місці, в яких зазначено, що про відмову в наданні відпустки за власний рахунок, без збереження заробітної плати, вона дізналася 02.08.2023р. Позивачка 22.08.2023р. звернулася до ректора ПДАФКіС із заявою про зняття з неї покладених обов`язків виконання функцій завідувача кафедри гімнастики, у зв`язку із сімейними обставинами, а 28.08.2023р. подала заяву про звільнення за згодою сторін з 28.08.2023р. Звернувшись до відповідача щодо розгляду її заяв, позивачка 11.09.2023р. на електронну пошту отримала лист, а також витяг з наказу №86-к про своє звільнення на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин. Станом на жовтень 2023р. позивачка трудову книжку не отримала. Вважаючи наказ № 86-к протиправним та таким, що підлягає скасуванню, представник позивачки просила поновити ОСОБА_1 на посаді доцента кафедри гімнастики Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту з 11.09.2023р. та стягнути з Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу разом із судовими витратами по справі (а.с.№4-11).

16.11.2023р. в порядку ст.178 ЦПК України до суду надійшов відзив, в якому представник відповідача адвокат Трайдук А.С. (діє на підставі ордеру від 13.11.2023р. а.с.№45) просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачку звільнено з посади за прогул без поважних причин. 16.06.2023р. позивачці була надана чергова відпустка за 2022/2023 навчальний рік у кількості 51 календарних днів, тривалістю з 01.07.2023р. по 20.08.2023р. (включно). 21.08.2023р. позивачка мала вийти на роботу, але так і не з`явилася на роботі. 28.08.2023р. на електронну пошту академії надійшла заява позивачки про звільнення за угодою сторін, яка не була погоджена, адже позивачка була матеріально відповідальною особою і при звільненні повинна була передати всі матеріальні цінності, що унеможливлювало звільнення одним днем за угодою сторін без появи на робочому місці. З 21.08.2023р. по 31.08.2023р. були складені акти про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці з невідомих причин. 31.08.2023р. начальником відділу кадрів були складені подання з проханням розглянути можливість звільнення ОСОБА_1 за прогули без поважних причин за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. 08.09.2023р. протоколом № 7 засідання профспілкового комітету було ухвалено рішення підтримати пропозицію про звільнення позивачки за прогули без поважних правим, у зв`язку з чим 11.09.2023р. видано наказ № 86-к про звільнення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. 24.10.2023р. представником позивачки - ОСОБА_2 отримано оригінал трудової книжки. Представник відповідача вважав безпідставними твердження позивачки щодо невиходу на роботу без поважних причин через запровадження на території України воєнного стану, оскільки на території м. Дніпра бойові дії не ведуться (а.с.№41-43).

26.11.2023р. в порядку ст. 179 ЦПК України від представника позивачки адвоката Іванової Т.М. в системі «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій представник посилалася на те, що акти, які були складені 21.08.2023р., 22.08.2023р., 23.08.2023р., 24.08.2023р., 25.08.2023р. та 31.08.2023р. про відсутність позивачки на робочому місці, викликають сумніви щодо порядку та дат їх складання, а тому не можуть бути належними та допустимими доказами. Також зверталася увага суду на те, що представником відповідача до відзиву не надано документ, що підтверджує, яким чином стало відомо про відсутність позивачки на роботі, а також на те, що копії актів про відсутність позивачки на робочому місці не містять зазначення часу їх складання. Крім того, позивачка не була ознайомлена зі змістом актів та на момент подачі позову їй не було відомо про їх існування взагалі, а акт про відсутність позивачки на робочому місці 31.08.2023р. взагалі не долучається відповідачем до справи. Крім того, представник позивачки, посилаючись на те, що була порушена процедура звільнення позивачки через прогули, а саме не надані належні докази відсутності на роботі, порушений порядок отримання згоди в профспілковому органі на розірвання трудового договору, просила задовольнити позовні вимоги та поновити позивачку на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача правом на подачу заперечень на відповідь на відзив не скористався.

14.12.2023р. до суду надійшло клопотання представника позивачки - адвоката Іванової Т.М. про визначення розміру середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 86 858грн.10коп., яку адвокат просила стягнути без урахування податків та зборів (а.с.№229-233).

25.01.2024р. представником позивачки суду надані додаткові письмові пояснення разом із документами, що підтверджують понесені витрати на професійну правничу допомогу (а.с.№236-238).

Суд, вивчивши матеріали справи, зміст заперечень стосовно позовних вимог, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно них, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлено, що з 01.09.1998р. позивачка прийнята викладачем на кафедру гімнастики на 1998/1999 навчальний рік, що підтверджується копією заяви позивачки від 28.08.1998р. та витягом з наказу № 66-к від 02.09.1998р. (а.с.№69-70).

В подальшому, 24.10.2003р. позивачка обрана за конкурсом викладачем кафедри гімнастики, що підтверджується витягом з наказу № 71-к від 27.11.2003р. та витягом з протоколу № 9 від 24.10.2003р. засідання вченої ради Дніпропетровського державного інституту фізичної культури і спорту (а.с.№101-102).

З 25.04.2008р. позивачка обрана за конкурсом на посаду викладача кафедри легкої атлетики, гімнастики та веслового і вітрильного спорту, що підтверджується протоколом засідання Вченої Ради факультету Олімпійського і професійного спорту Дніпропетровського державного інституту фізичної культури і спорту від 24.04.2008р. № 7 та наказом № 67-к від 06.06.2008р. (а.с.№117-118).

З 25.06.2014р. позивачка обрана за конкурсом на посаду завідувачки кафедри гімнастики, що підтверджується протоколом засідання Вченої Ради Дніпропетровського державного інституту фізичної культури і спорту від 25.06.2014р. № 12 та наказом № 60-к від 27.06.2014р. (а.с.№156-157).

Наказом від 05.12.2022р. № 116-к позивачку було звільнено з 0,25 ставки провідного фахівця навчально-дослідного відділу за внутрішнім сумісництво 30.11.2022р. по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.№202).

Згідно витягу з наказу № 51-к від 16.06.2023р. ОСОБА_1 надано чергову відпустку за 2022/2023 навчальний рік у кількості 51 календарний день, тривалістю з 01.07.2023р. по 20.08.2023р. (включно) (а.с.№203).

Наказом від 01.09.2023р. № 83-к з ОСОБА_1 доцента кафедри гімнастики знято обов`язки завідувачки кафедрою з 01.09.2023р. (а.с.№204).

Згідно наказу № 86-к від 11.09.2023р. позивачку було звільнено з 11.09.2023р. по п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин. Підставою звільнення став протокол № 7 засідання профспілкового комітету ПДАФКіС від 08.09.2023р. (а.с.№205).

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022р., із змінами, внесеними згідно з Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022р., № 259/2022 від 18.04.2022р., № 341/2022 від 17.05.2022р., № 573/2022 від 12.08.2022р., № 757/2022 від 07.11.2022р., № 58/2023 від 06.02.2023р., № 254/2023 від 01.05.2023р. та № 451/2023 від 27.07.2023р. з 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. в Україні введено воєнний стан, який в подальшому було продовжено, в тому числі до 15.11.2023р.

З поданих представником позивачки доказів вбачається, що наказом ректора академії ОСОБА_3 від 28.02.2022р. № 16-заг керівникам підрозділів, відділів академії запроваджено організувати роботу своїх підрозділів за можливості у дистанційному режимі (а.с.№240).

Наказом від 09.03.2022р. № 18/1-заг на виконання положень Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» визначено забезпечити проведення навчального процесу в дистанційній формі, з оповіщення учасників освітнього процесу та науково-педагогічних працівників про дати початку, форми навчання та графік освітнього процесу (а.с.№241-242).

15.03.2022р. прийнятий Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно до якого на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Даний Закон України не скасовує і не змінює норми КЗпП України щодо підстав звільнення з ініціативи роботодавця.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Верховний Суд у постановах від 08.05.2019р. у справі № 489/1609/17 та від 15.11.2021р. у справі № 212/9516/19 зазначив, що визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

Відповідно до положень ст. 60-2 КЗпП України дистанційна робота - це форма організації праці, за якої робота виконується працівником поза робочими приміщеннями чи територією роботодавця, в будь-якому місці за вибором працівника та з використанням інформаційно-комунікаційних технологій.

У разі запровадження дистанційної роботи працівник самостійно визначає робоче місце та несе відповідальність за забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на ньому.

При дистанційній роботі працівник розподіляє робочий час на власний розсуд, на нього не поширюються правила внутрішнього трудового розпорядку, якщо інше не визначено трудовим договором. При цьому загальна тривалість робочого часу не може перевищувати норм, передбачених статтями 50 і 51 цього Кодексу.

У разі виникнення загрози збройної агресії дистанційна робота може запроваджуватися наказом (розпорядженням) роботодавця без обов`язкового укладення трудового договору про дистанційну роботу в письмовій формі. З таким наказом (розпорядженням) працівник ознайомлюється протягом двох днів з дня його прийняття, але до запровадження дистанційної роботи. У такому разі норми частини третьої статті 32 цього Кодексу не застосовуються.

На підтвердження відсутності позивачки на робочому місці були складені акти від 21.08.2023р., 22.08.2023р., 23.08.2023р., 24.08.2023р., 25.08.2023р. та 31.08.2023р. (а.с.№52-57), в яких зазначено, що завідувачка кафедри гімнастики - доцент ОСОБА_1 була відсутня на роботі з 21.08.2023р. по 31.08.2023р. з невідомих причин, письмового пояснення щодо відсутності на роботі надано не було.

Разом з тим, інших доказів відсутності ОСОБА_1 на робочому місці (наприклад, доповідної записки) суду не надано. Так само, представником відповідача не заявлено клопотання про допит свідків.

З огляду на те, що прогулом вважається відсутність на роботі або протягом усього робочого дня або більше трьох годин безперервно або сумарно, суд вважає, що подані акти про відсутність на роботі не є належними та допустимим доказами в силу положень ст. 77-78 ЦПК України, оскільки вони не містять відомостей про конкретний час відсутності ОСОБА_1 на робочому місці.

При цьому, враховуючи введення з 09.03.2022р. в Придніпровській державній академії фізичної культури і спорту дистанційної організації праці, відповідачем не надано суду письмових пояснень, яким чином проводилась перевірка присутності ОСОБА_1 на робочому місці при дистанційній роботі.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.

Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника стосовно якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. У разі нез`явлення працівника або його представника на засідання розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах терміну, визначеного частиною першою цієї статті. При повторному нез`явленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Орган первинної профспілкової організації повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі у триденний термін після його прийняття. У разі пропуску цього терміну вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору.

31.08.2023р. за № 3 начальником відділу кадрів подано на ім`я ректора ПДАФКіС подання про відсутність на роботі ОСОБА_1 з 21.08.2023р. по 31.08.2023р. (включно) з невідомих причин. Також в подані зазначено, що заяви, яка б пояснювала відсутність позивачки на роботі, не надано, а тому її відсутність з 21.08.2023р. по 31.08.2023р. (включно) є прогулом.

Начальник відділу кадрів просила розглянути подання й ухвалити рішення про звільнення ОСОБА_1 за прогули без поважних причин, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.№58).

Аналогічне за змістом подання від 31.08.2023р. № 4 було направлено Голові профспілкового комітету Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту (а.с.№59).

Протоколом № 7 від 08.09.2023р. засідання профспілкового комітету Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту ухвалено рішення про підтримання пропозиції адміністрації про звільнення зав.кафедрою гімнастики, доц. ОСОБА_1 за ст. 40, п.4, ч. 1 КЗпП України за прогули (а.с.№60).

Зі змісту протоколу вбачається, що на засідання була запрошена начальник відділу кадрів ОСОБА_4 . Відомості про запрошення ОСОБА_1 , так само як і інформація про її присутність або відсутність та належне повідомлення про дату засідання комітету, протокол № 7 від 08.09.2023р. не містить та інших доказів суду не надано.

Крім того, з протоколу вбачається, що рішенням профкому від 30.06.2023р. було відтерміновано звільнення ОСОБА_1 за прогули до надання нею пояснювальної записки про причини прогулів з 05.06.2023р. по 30.06.2023р. ОСОБА_1 надала пояснювальну записку 02.08.2023р., в якій не довела, що була відсутня на робочому місці з поважних причин. З 01.07.2023р. по 20.08.2023р. ОСОБА_1 знаходилася в черговій відпустці, а з 21.08.2023р. по цей час вона не з`явилася на робочому місці без пояснення причин (а.с.№60).

Отже, первинною підставою для звільнення ОСОБА_1 за прогули, яка розглядалася профкомом ще в червні 2023р., були прогули позивачки саме з 05.06.2023р. по 30.06.2023р.

Однак, відповідачем жодних пояснень щодо цього суду не надано у відзиві, так само не надано доказів відсутності позивачки з 05.06.2023р. по 30.06.2023р. на робочому місці ( а.с.№60).

Оскільки, акти про відсутність позивачки на роботі, які були складені у період з 21.08.2023р. по 31.08.2023р., визнані судом неналежними та недопустимими доказами, доказів відсутності позивачки на робочому місці з 05.06.2023р. по 30.06.2023р. (що, як вбачається з протоколу профспілкового комітету, і було причиною звільнення позивачки а.с. № 60) суду не надано, а також приймаючи до уваги, що за змістом протоколу засідання профспілкового комітету № 7 від 08.09.2023р. позивачка не була запрошена, і доказів, що нею надана заява про розгляд подання за її відсутності, або її належним чином було повідомлено про засідання комітету і вона повторно не з`явилася на засідання, суду також не надано, суд приходить до висновку, що звільнення позивачки відбулося з порушенням процедури, а тому наказ Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту № 86-к від 11.09.2023р. в частині звільнення ОСОБА_1 , доцента кафедри гімнастики відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - за прогул без поважних причин є незаконним та підлягає скасуванню.

З огляду на вищезазначене, суд вважає необхідним поновити ОСОБА_1 на посаді доцента кафедри гімнастики Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту з 11.09.2023р.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Правила розрахунку середньої заробітної плати, передбачені Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100.

Так, згідно п. 2 Порядку № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, а згідно ч. 8 п. 5 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки про доходи, яка була надана до суду відповідачем (а.с.№63), останніми робочими місяцями роботи позивачки, що передували звільненню, були липень і серпень 2023р., в які була нарахована заробітна плата - 29 792 грн. 52 коп. та 15 169 грн. 50 коп. (відповідно), що разом складає суму - 44 962 грн. 04 коп.

Кількість робочих днів в липні - 21 день та в серпні - 23 дня, а разом 44 робочих дні.

Середньоденна заробітна плата позивачки розрахована наступним чином: 44 962грн. 02коп. : 44 = 1 021грн. 86коп., а середньомісячна заробітна плата становить 22 481 грн. 01 коп. (44 962 грн. 02 коп.: 2місяці = 22 481 грн. 01 коп.).

Оскільки вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконного звільнення) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення суду про поновлення працівника на роботі, то період вимушеного прогулу слід вважати з 12.09.2023р. (день звільнення був 11.09.2023р.) по день ухвалення судом рішення.

Отже, кількість днів вимушеного прогулу дорівнює: у вересні 2023р. 14 днів; у жовтні 2023р. 22 дня; у листопаді 2023р. 22 дня; у грудні 2023р. 21 день; у січні 2024р.- 23 дня; у лютому 2024р. 6 днів, а загалом 108 днів.

Враховуючи, що середньоденна заробітна плата позивачки дорівнює 1 021грн. 86коп. та вимушений прогул тривав до 08.02.2024р. (включно), тобто 108 днів, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 110 360грн. 88коп.

В пункті 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що, задовольняючи позовні вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу визначений судом без утримання податку й інших обов`язкових платежів.

Підводячи підсумок викладеному, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту про визнання незаконним та скасування наказу від 11.09.2023р. в частині звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню.

Так, рішенням суду слід визнати незаконним та скасувати наказ Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту №86-к від 11.09.2023р. в частині звільнення ОСОБА_1 , доцента кафедри гімнастики, на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України - за прогул без поважних причин та поновити ОСОБА_1 на посаді доцента кафедри гімнастики Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту з 11.09.2023р., а також стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 110 360 грн. 88 коп. без утримання податку й інших обов`язкових платежів.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з огляду на задоволення позовних вимог в повному обсязі суд вважає необхідним розподілити їх наступним чином.

При подачі позову позивачкою було сплачено у 2023р. судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп. за позовними вимогами про скасування наказу про звільнення (а.с.№3), а тому ці судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

З огляду на те, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволені та рішенням суду стягується сума у розмірі 110 360 грн. 88 коп., то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 103 грн.61 коп. (що є 1% від цих позовних вимог).

Відповідно до положень п. 2,4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Отже, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 22 481 грн. 01 коп.

Стосовно судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При подачі позовної заяви представником позивачки заявлено про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

25.01.2024р. представником позивачки надані додаткові пояснення, в яких між іншим, адвокат надає докази понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000грн.

До матеріалів справи представником позивачки - адвокатом Івановою Т.М. долучені: копія додатку до договору про надання правничої допомоги від 15.09.2023р., в якому розмір послуг адвоката становить 6 000 грн., акт прийому-передачі грошової суми та квитанція про оплату витрат на правничу допомогу (а.с.№239, 244).

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2020р., №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010р., №37246/04).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію їхньої реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 28.11.2002р. «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн., є реальним та відповідає складності справи та кількості процесуальних дій, вчинених представником позивачки (подача позову, відповіді на відзив, клопотань та додаткових пояснень, ознайомлення з матеріалами справи), а тому ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 47, 56, 97, 116, 117, 232, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 133-137, 141, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту про визнання незаконним та скасування наказу від 11.09.2023р. в частині звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту №86-к від 11.09.2023р. в частині звільнення ОСОБА_1 , доцента кафедри гімнастики відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Поновити ОСОБА_1 на посаді доцента кафедри гімнастики Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту з 11.09.2023р.

Стягнути з Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту (ЄДРПОУ - 05540712) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 110 360 грн. 88 коп. (сто десять тисяч триста шістдесят грн. 88 коп.) без утримання податку й інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту (ЄДРПОУ - 05540712) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп. (одна тисяча сімдесят три грн. 60 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. (шість тисяч грн.), а разом - 7 073 грн. 60 коп. (сім тисяч сімдесят три грн. 60 коп.).

Стягнути з Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту (ЄДРПОУ - 05540712) на користь держави судовий збір у розмірі 1 103 грн. 61 коп. (одна тисяча сто три грн. 61 коп.).

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 22 481 грн. 01 коп. (двадцять дві тисячі чотириста вісімдесят одну грн. 01 коп.) - допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.