Справа № 450/528/23 Провадження № 6/450/54/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Расяк С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про визнання виконавчого документу (судового наказу) таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

Представник заявника звернувся до суду з заявою, у якій просив визнати виконавчий документ (судовий наказ), виданий Пустомитівським районним судом Львівської області 15 січня 2024 року у справі № 450/528/23 таким, що не підлягає виконанню.

Мотивував вимоги тим, що 15 січня 2024 року Пустомитівським районним судом Львівської області видано виконавчий документ (судовий наказ), яким присуджено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 лютого 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 268 грн. 40 коп. Зазначив, що рішенням суду Чеської Республіки від 10 січня 2011 року, яке набрало законної сили 11 лютого 2011 року, вирішено стягувати з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 1500 чеських крон, щомісячно, починаючи з 01 грудня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказав, що згідно міжнародного договору між Україною та Чеською Республікою, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, обов`язок утримання між батьками та дітьми регулюється законодавством тієї договірної сторони, на території якої проживає особа, яка має право на утримання. Зауважив, що постійне місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є Республіка Чехія, з огляду на що ОСОБА_3 була позбавлена можливості звертатись до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Зазначив, що вказане рішення іноземного суду від 10 січня 2011 року ОСОБА_1 виконує в повному обсязі. Крім цього зауважив, що за аналогічними вимогами ОСОБА_3 Пустомитівським районним судом Львівської області 06 серпня 2018 року видано судовий наказ, яким присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 17 липня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Також судовим наказом стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 176 грн. 20 коп., вказаний виконавчий документ (судовий наказ) визнано таким, що не підлягає виконанню ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2018 року. З огляду на вказане просив заяву задовольнити, а судові витрати, які складаються з 250 грн. оплати за послуги перекладача, та 8000 грн. витрат на професійну правову допомогу стягнути з ОСОБА_3 . Крім цього, просив зупинити стягнення за судовим наказом, витребувати з архіву Пустомитівського районного суду Львівської області матеріали цивільної справи № 450/2248/18 та у Державної прикордонної служби України, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , інформацію, чи перебувала ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 01 січня 2023 року по даний час на території держави Україна, а також коли останнє зафіксоване її перетинання кордону України у напрямку в`їзд/виїзд.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2024 року у задоволенні клопотання представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про зупинення стягнення, витребування цивільної справи № 450/2248/18 та інформації з Державної прикордонної служби України відмовлено.

13 лютого 2024 року від представника заявника ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 лютого 2024 року у задоволенні вищевказаного клопотання відмовлено.

15 лютого 2024 року від представника заявника ОСОБА_2 до суду надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді.

16 лютого 2024 року від представника заявника ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про долучення письмових доказів.

В судове засідання 19 лютого 2024 року заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, однак останнім 19 лютого 2024 року подано заяву, згідно мотивів якої просив проводити розгляд справи за їх відсутності, а виконавчий документ (судовий наказ) визнати таким, що не підлягає виконанню.

Заінтересована особа ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, клопотань про розгляд справи за її відсутності або про відкладення розгляду справи не подала.

Оскільки в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами.

Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Судом встановлено, що рішенням іноземної держави Районного суду м. Трутнов Республіки Чехія від 10 січня 2011 року, яке набрало законної сили 11 лютого 2011 року, вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 1500 чеських крон, щомісячно, починаючи з 01 грудня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

07 лютого 2023 року ОСОБА_3 звернулася до Пустомитівського районного суду Львівської області із заявою про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини.

Ухвалою судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 квітня 2023 року відмовлено у видачі судового наказу.

Постановою Львівського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року частково задоволену апеляційну скаргу ОСОБА_3 від 19 червня 2023 року, скасовано ухвалу судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 квітня 2023 року, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

15 січня 2024 року Пустомитівським районним судом Львівської області видано виконавчий документ (судовий наказ), яким присуджено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 лютого 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 268 грн. 40 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 2 ст. 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 у справі № 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Так, за правилами ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Статтею 470 ЦПК України передбачено, що на підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили, суд видає виконавчий лист, який пред`являється для виконання в порядку, встановленому законом. Виконавчий лист вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих документів в порядку, встановленому Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих документів.

Правовий аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що станом на момент звернення ОСОБА_5 до суду з заявою про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, рішення, яке б регулювало на території України правовідносини між сторонами відсутнє. Покликання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 щодо наявності ідентичного рішення іноземного суду у вказаних спірних відносинах, що є підставою для визнання виконавчого документу (судового наказу) таким, що не підлягає виконанню, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки відсутні докази визнання в Україні в установленому законом порядку рішення іноземної держави Районного суду м. Трутнов Республіки Чехія від 10 січня 2011 року про стягнення аліментів у відповідності до Договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах, що ратифікований Україною Законом N 2927-ІІІ від 10.01.2002 року та набув чинності 18.11.2002 року, а також Розділу ІХ глави 1 ЦПК України.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вказане, суд приходить до висновків про те, що обставини, на які покликався представник заявника у заяві, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому така задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені заявником стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 81, 89, 160, 181, 259, 260, 431, 432, 462, 470 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про визнання виконавчого документу (судового наказу) таким, що не підлягає виконанню відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Львівської апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Суддя Мусієвський В.Є.