Єдиний унікальний номер: 944/748/23
Провадження № 2/448/40/24
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

01.02.2024 місто Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області у складі:

головуючої судді Гіряк С.І.

за участі секретаря судового засідання Семен І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська цивільну справу за позовом:

позивача 1: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ),

позивача 2: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ),

позивача 3: ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ),

позивача 4: ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ),

позивача 5: ОСОБА_5 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ),

позивача 6: ОСОБА_6 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ),

до

відповідача: Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ, 03150)

вимоги позивачів: про відшкодування моральної шкоди

учасники справи:

представник позивачів ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку),

представник відповідача ОСОБА_8 (в режимі відеоконференцзв`язку),

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

1. Позивачі, в інтересах яких діє їх представник адвокат Ільків М.М., звернулися із позовом до АТ «Українська Залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю ОСОБА_9 в розмірі 500 000, 00 грн. на кожного.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 жовтня 2022 приблизно о 23.56 год. на зупиночному пункті «Заріччя» залізничної колії сполученням «Львів-Мостиська 1» у с. Заріччя Яворівського району Львівської області, виявлено труп ОСОБА_9 , який загинув при контакті із пасажирським поїздом № 6906 в ніч на 26.10.2022 року. Зазначають, що за фактом даного кримінального правопорушення слідчим відділенням Яворівського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області розпочато досудове розслідування ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, про що було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000853. 30 грудня 2022 постановою про закриття кримінального провадження слідчого відділення Яворівського районного відділу поліції ГУ НП Львівській області Семеряк М.М. було закрите кримінальне провадження №0000853 від 26 жовтня 2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.276 КК України, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні події кримінального правопорушення.

3. Позивачі покликаючись на ст. ст.1187, 1188 ЦК України, котрими визначено, що спеціальні делікти, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювана. Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вказують, що відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Позивачі акцентують, що під час вищевказаної події, машиніст пасажирського електропоїзда №6906 перебував у трудових відносинах з AT «Українська залізниця», відтак за заподіяну шкоду джерелом підвищеної небезпеки повинен відповідати працедавець юридична особа АТ «Українська залізниця».

4. Зазначають, що після смерті батька його сини - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відчувають апатію та знесилення. Сини разом зі загиблим батьком разом організували господарську діяльність, яка приносила їм прибуток та задоволення. Вказують, що саме батько виконував найбільше функцій та був відповідальним за більшу частину роботи. Після його неочікуваної та раптової смерті сини зазнали розгубленості щодо подальшої організації свого життя, щодо подальшого відновлення господарської діяльності. Завдана їм моральна шкода смертю батька спричинила та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання. Відновити становище, яке існувало до смерті батька, у житті позивачів вже неможливо. За наслідками смерті позивачі позбавлені моральної підтримки з боку померлого у житті в майбутньому.

5. Щодо позивачки ОСОБА_1 дружини загиблого, зазначено, що вона вкрай розбита втратою чоловіка, адже вони мали з ним спільні плани та справи, які зараз через смерть чоловіка не в змозі реалізовувати. Їхні діти вже досягали повноліття та розпочали доросле життя, тому загиблий з дружиною планували життя для себе. Разом подорожувати, разом відпочивати. Тепер усі плани та мрії змінилися, що завдає позивачу ОСОБА_1 чималих душевних страждань.

6. Згідно доводів позовної заяви, доньки загиблого - позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , вже третій місяць підряд відчувають апатію, скаржаться на головний біль, втрату сил та порушення сну, що супроводжуються сльозами. Втрата батька позначилась на їх здоров`ї, що різко погіршилось через невимовний стрес. Глибину психологічних страждань позивачів виміряти неможливо, оскільки утрата є надто важкою для них.

7. Позивачі оцінюють розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті загалом 3 000 000 гривень, тобто по 500 000 грн. дружині та кожній дитині загиблого. Позивачі вважають, що заявлена сума моральної шкоди є співмірною понесеним фізичним та психологічним стражданням, оскільки наслідки вказаної трагедії на залізничному транспорті можуть знайти своє вираження у моральному стані навіть через тривалий проміжок часу.

За наведених обставин, позивачі вимушені звернутися до суду.

8. Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає, заперечує та вважає такі необгрунтованими. В обґрунтування відзиву покликається на те, що 25 жовтня 2022 року приблизно о 23:56 год. на зупиночному пункті «Заріччя» залізничної колії сполученням «Львів-Мостиська 1» у с. Заріччя Яворівського району Львівської області, виявлено труп ОСОБА_9 , який загинув в ніч на 26.10.2022 року.

9. Вказує, що відповідно до п. 9 Постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995, з подальшими змінами та доповненнями, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру майнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має сходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Проте, зазначає, що жодних доказів, в підтвердження фактів, що стали наслідком душевних страждань, апатії, головних болів, втрати сил та порушення сну, як стверджує представник позивачів, до позовної заяви не додано.

10. Відповідно до п. 4 Постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995, з подальшими змінами та доповненнями, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Проте як випливає із Постанови про закриття кримінального провадження №0000853 від 26.10.2022 слідчим СВ Яворівського РВП ГУНП у Львівській області встановлено, кримінальне провадження закрито у зв`язку із відсутністю в діянні події кримінального правопорушення. Зазначає, що у вказаній постанові немає жодних підтверджуючих фактів щодо наїзду пасажирського потягу №906 на особу і що саме наїзд потяга на ОСОБА_9 спричинив смерть останнього. Такі твердження є лише припущенням та не можуть слугувати належними доказами.

Вказує, що смерть потерпілого сталася внаслідок його власної грубої необережності. Така груба необережність полягала у порушенні Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, про що свідчить порушення останнім пунктів 2.5-2.6, 2.15, 2.19, 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспортні України.

11. Звертає увагу, що до матеріалів позовної заяви не долучено документ, який підтверджує, що ОСОБА_9 проживав однією сім`єю з позивачами. Не підтверджено також проживання позивачів в одному будинку, як про це вказує в позовній заяві представник позивачів. Вказує, що дана інформація не підтверджується жодними належними та достовірними доказами.

12. Крім того, зазначає, що згідно документів, які були долучені до позовної заяви, не вбачається вини Залізниці, не доведено та не зафіксовано документально наїзд пасажирського потягу № 6906 на особу, а саме ОСОБА_9 . Інформація, яка міститься в додатках до позовної заяви ґрунтується виключно на припущеннях та не знайшла свого підтвердження, не долучено жодного доказу, відповідно до якого можна було б говорити про те, що наїзд мав місце, а відтак недоцільно говорити про відшкодування моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки - потягом.

Також просить суд при прийнятті рішення врахувати вимоги Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди.

13. Представник позивачів надав відповідь на відзив, в якій вважає аргументи Відповідача, необгрунтованими та такими, що не можуть братися судом до уваги при вирішенні даної справи. Доводи, викладені у відзиві, спрямовані лише на те, щоб уникнути законної виплати відшкодування моральної шкоди і жодним чином не спростовують доводів Позивачів.

14. Щодо факту загибелі ОСОБА_9 саме внаслідок наїзду залізничним транспортом вказує, що Відповідач у своєму Відзиві заперечує факт того, що ОСОБА_9 загинув внаслідок наїзду на нього електропотяга № 906, адже цей нещасний випадок не підлягав обліку травмування (загибель) сторонніх осіб на залізничному транспорті. Зазначає, що згідно висновку експерта №61/2022 від 26.10.2022 причиною смерті ОСОБА_9 є травмування його залізничним транспортом. Досудовим розслідуванням було встановлено, що геометричні параметри електропотяга №906 повністю відповідають арифметичним замірам та місцям нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Свідчення машиніста електропоїзда №6102 (який виявив тіло ОСОБА_9 ) про те, що на тілі загиблого нема слідів травмування рухомим складом, адже машиніст явно не є експертом із спеціальними знаннями, який може встановлювати причини смерті осіб. Електропотяг № 906 був єдиним, який проходив через зупиночний пункт «Заріччя» у часовий проміжок моменту смерті ОСОБА_9 .

15. Щодо наявності складу цивільно-правового правопорушення, вказує, що головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілими несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинуваті володільці об`єктів, які є джерелом підвищеної небезпеки. Також вказує, що позивачами вже було зазначено, що у даних правовідносинах із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, наявність вини машиніста не є обов`язковою, тож немає необхідності у встановленні усіх чотирьох елементів складу правопорушення задля виникнення цивільно - правової відповідальності. Зазначає, що інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні пригоди на залізничному транспорті в постанові про закриття кримінального провали відсутня. Недотримання ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України сталося з необережності, а не умислу, тому присутні підстави для стягнення моральної шкоди. Більше того, вказує, що у самій Постанові про закриття кримінального провалі № НОМЕР_1 від 30.12.2022 вказується, що загибель пішохода настала внаслідок простої необережності.

16. Щодо відсутності грубої необережності чи умислу у діях загиблого, а також виникнення непереборної сили, зазначає, що обов`язок доведення грубої необережності в діях потерпілого покладено саме на відповідача, який на їх думку належних та достатніх доказів на підтвердження цьому суду не надав, а тому вважають недоведеним прояв грубої необережності в діях загиблого під час дорожньо-транспортної пригоди, адже саме по собі посилання в постанові про закриття кримінального провадження на те, що пригода трапилась у зв`язку з тим, що потерпілий перебував на залізничній колії, чим порушив ПДР, не є підставою для висновку про грубу необережність загиблого.

17. Щодо факту розміру моральної шкодизазначає, що позивачі після смерті близької людини зазнали сильних душевних переживань, страждань, почуття розгубленості, страху та шоку. Повернення до звичного ритму життя вже більше не є можливим для позивачів, а нормалізація життя потребує надзвичайно великих зусиль, часу та грошей. Позивачі вважають, що сума моральної шкоди є співмірною понесеним фізичним та психологічним стражданням, оскільки наслідки вказаної пригоди на залізниці можуть знайти своє вираження у моральному стані навіть через тривалий проміжок часу.

18. Щодо оподаткування моральної шкоди, вказує, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку,відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, зокрема, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю. Відшкодування шкоди життю та здоров`ю це цілісне поняття, яке включає в себе відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи.

19. Відповідач подала до суду заперечення, в яких вказала, що відповідно до п. 5 Постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995, з подальшими змінами та доповненнями, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суди при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язково повинні з`ясовувати наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.Всупереч зазначеному вище, вказує, що представник позивачів не наводить жодних доказів, які б підтверджували, що шкода вчинена з вини Залізниці та, що між протиправним діянням і настанням шкоди є причинний зв`язок, а єдиним документом, на який посилається представник позивачів та відповідно обґрунтовує свої позовні вимоги є лише постанова про закриття кримінального провадження від 30.12.2022. Звертає увагу, що матеріали даної справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наїзду потягу на ОСОБА_9 , а виявлення людини на зупиночному пункті «Заріччя» сполученням «Львів-Мостиська 1» не підтверджує факту наїзду потяга на людину, оскільки смерть ОСОБА_9 могла наступити значно раніше. Твердження представника позивачів щодо «простої» необережності не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. Документи долучені до позовної заяви, а саме постанова та посилання в даній постанові на експертний висновок базуються виключно на припущеннях. Вказує, що 25.10.2022 на ділянці «Львів-Мостиська» (ст. Заріччя) не застосовувалось термінове гальмування локомотивними бригадами.Вважає, що Позивачі безпідставно намагаються стягнути кошти з Залізниці шляхом відшкодування моральної шкоди. Представником позивачів не доведено факт наїзду потяга на ОСОБА_9 , не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження цього факту, експертний висновок та постанова грунтуються виключно на припущеннях.

20. Щодо оподаткування моральної шкоди вказує, що при виплаті юридичною особою доходу у вигляді суми немайнової (моральної) шкоди на підставі рішення суду платнику податку фізичній особі, сума такої шкоди оподатковується податком на доходи фізичних осіб на загальних підставах, в частині, що перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня звітного (податкового) року. Вказує, що даний випадок не підлягає обліку як травмування (загибель) сторонніх осіб на залізничному транспорті, завдане рухомим складом, відповідно матеріали службового розслідування не оформлялися. А відтак, не слід ототожнювати даний випадок з випадками наїзду потяга на людину.

21. Відповідач подала до суду письмові пояснення, в яких вказала, що в матеріалах кримінального провадження від 26.10.2022 № 0000853 твердження слідчого не знайшли свого підтвердження, немає жодного документу, який вказує про факт наїзду конкретного потягу на ОСОБА_9 і що саме наїзд потяга спричинив смерть останнього. Твердження слідчого є лише припущеннями та не можуть слугувати доказами у даній справі. Також звертає увагу, що у висновку судово-токсилогічної експертизи (висновок експерта № 2566/2022-т від 10.11.2022) встановлено, що у крові загиблого виявлено етиловий спирт: в крові 4, 13% (проміле) та в сечі - 4,17% (проміле).

ІІ. Позиція учасників процесу

22. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з мотивів викладених в позовній заяві та відповіді на відзив, надав аналогічні пояснення, просив позов задовольнити повністю.

23. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги заперечила повністю з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Підтримала додаткові пояснення зазначивши, що, як вбачається з матеріалів кримінального провадження від 26.10.2022, на момент події відповідно до висновку судово-медичної експертизи у крові ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт: в крові 4, 13% (проміле) та в сечі - 4,17% (проміле). Крім того, згідно постанови про закриття кримінального провадження встановлено, що в діях машиніста відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 276 КК України. Наведене свідчить про те, відсутність в особи, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки технічної можливості уникнути ДТП, є непереборною силою, в даному випадку зіткнення джерела підвищеної небезпеки з пішоходом не залежало від нього, при всій обачливості його дій та/або поведінки. Останній не міг передбачити таку подію або передбачив, проте не міг її відвернути.Вказала, що при виплаті юридичною особою доходу у вигляді суми немайнової (моральної) шкоди на підставі рішення суду платнику податку фізичній особі, сума такої шкоди оподатковується податком на доходи фізичних осіб на загальних підставах, в частині, що перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня звітного (податкового) року. Зазначила, що позовні вимоги не визнає, вважає такі безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Просила відмовити у задоволенні позову повністю.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

24. На розгляд Мостиського районного суду Львівської області, згідно ухвали Яворівського районного суду Львівської області №944/748/23 від 10.02.2023, передана за підсудністю вказана цивільна справа, яка надійшла до суду 07.03.2023 та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана для розгляду судді Гіряк С.І.

25. Ухвалою суду від 10.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

26. Ухвалою суду від 19.05.2023 витребувані докази згідно клопотання представника відповідача.

27. Ухвалою суду від 25.08.2023 закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача та доводи сторони відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

ІV. Обставини справи, встановлені Судом

28. 26.10.2022 о 05.24 год. на 57 км., 6 пікет, перегону «Львів-Мостиська», в межах зупиночного пункту «Заріччя», Яворівського району, Львівської області, виявлено труп ОСОБА_9 з тілесними ушкодженнями характерними для травмування залізничним транспортом (Дані огляду СМЕ:рана на голові та на спині в ділянці хребта. Більше детальніше після розтину тіла). 25 жовтня 2022 року приблизно о 23.56 год. на зупиночному пункті «Заріччя» залізничної колії сполученням «Львів-Мостиська 1» у с. Заріччя Яворівського району Львівської області, виявлено труп ОСОБА_9 , який загинув при контакті із пасажирським поїздом № 906 в ніч на 26.10.2022 року (а.с. 24). Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_9 серії НОМЕР_2 (а.с.23).

29. 26.10.2022 за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000853 за ч. 3 ст. 276 КК України та розпочато досудове розслідування.

30. Постановою слідчого СВ Яворівського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області від 30.12.2022 кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000853 закрито (а.с.24-25). З даної постанови відомо, що згідно висновку експерта №61/2022 від 26.10.2022, виданого лікарем судово- медичним експертом вбачається, що причина смерті ОСОБА_9 , є забій головного мозку, перелом кісток основи та склепіння черепа. Враховуючи посмертні трупні ознаки: труп рівномірно охолоджений, трупне задубіння розрішене у всіх групах м`язів, трупні плями в стадії етазу, то слідує, що смерть наступила в межах доби до моменту експертизи її трупа. При експертизі ОСОБА_9 , виявлено: забій головного мозку, перелом кісток основи та склепіння черепа, крововиливи в м`які оболонки головного мозку, розтрощення правої частки печінки з крововиливом в черевну порожнину, крововиливи в за очеревинний простір в корені легень, травматична ампутація правої верхньої кінцівки, множинні рани та садна на шкірі, мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження. Виявлені ушкодження перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, враховуючи дані обставини смерті (виявлена на залізничній колії), наявність масивних тілесних ушкоджень, забруднення одягу, то можна прийти до висновку, що в даному випадку мало місце травмування гр. ОСОБА_9 залізничним транспортом.

Вказано, що згідно відповіді начальника служби приміських пасажирських перевезень та головного інженера служби локомотивного господарства встановлено, що 25.10.2022 на ділянці «Львів-Мостиська) (ст. Заріччя) не застосовувалося термінове гальмування локомотивними бригадами.

31. Крім того, з матеріалів кримінального провадження від 26.10.2022 за № 0000853, яке витребуване із Яворівського РВП ГУ НП згідно ухвали суду від 19.09.2023, а саме з Висновку експерта №2566/2022-т від 10.11.2022 Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» встановлено, що на момент події, відповідно до висновку судово-токсилогічної експертизи у ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт: в крові 4, 13% (проміле) та в сечі - 4,17% (проміле).

32. Машиніст електропоїзда приміського сполучення №6906 Львів-Мостиська 1 перебував у трудових відносинах з відповідачем та під час виконання трудових обов`язків, здійснив наїзд на ОСОБА_9 , внаслідок чого, останній помер.

33. Згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 чоловіком ОСОБА_1 є ОСОБА_9 (а.с. 22).

34. Згідно свідоцтв про народження: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серія НОМЕР_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серія НОМЕР_7 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серія НОМЕР_8 їхнім батьком є ОСОБА_9 (а.с. 17-21).

35. Після одруження позивачка 6 ОСОБА_6 змінила прізвище із « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_9 (а.с. 16).

V. Застосоване Судом законодавств та висновок Суду

36. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

37. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

38. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

39. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

40. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

41. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

42. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

43. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

44. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

45. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

46. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

47. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

48. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

49. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП водієм (машиністом), який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

50. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №760/28302/18-ц (провадження №61-12464св20) та від 02 листопада 2020 року у справі №133/1238/17 (провадження №61-19345св19).

51. Судом враховується посилання представника відповідача на те, що причиною нещасного випадку на залізниці ймовірно могла стати особиста необережність ОСОБА_9 та нехтування ним правилами безпеки на залізничному транспорті, проте, даний факт не є доведеним, а ґрунтується на припущеннях. В той же час, судом встановлено, що між діями машиніста потяга та наслідками, які настали в результаті події є прямий причинний зв`язок. При цьому, відсутність у діях машиніста складу кримінального правопорушення, не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності.

52. Відтак, відповідач АТ "Українська залізниця", з яким машиніст поїзда перебував в трудових відносинах, в силу зазначених вимог закону, несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини працівника вказаного товариства у її заподіянні.

53. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

54. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України, непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю.

55. Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

56. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

57. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

58. Доводи, вказані стороною відповідача у відзиві на позовну заяву з приводу того, що померлий ОСОБА_9 , нехтуючи Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті, мав умисел, який призвів до його смерті є непереконливими, оскільки, не підтверджуються належними та допустимими доказами та ґрунтуються на припущеннях.

59. Крім того, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого, на яку посилається відповідач у справі.

60. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.

61. Оскільки, відповідачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено, що зазначена подія сталася внаслідок непереборної сили або умислу ОСОБА_9 , який дає підстави стверджувати, що померлий не лише передбачав, але і бажав або свідомо допускав настання шкідливого наслідку у виді його смерті, то ступінь вини потерпілого не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

62. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №161/3557/19 (провадження №61-18595св19) та від 12 грудня 2018 року у справі №355/981/16-ц (провадження №61-28019св18).

63. Таким чином, у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу потерпілого, як про це стверджує представник відповідача і на даний факт не вливає наявність у крові загиблого алкоголю, оскільки, наявність алкоголю у його крові, сама по собі не доводить наявності умислу про бажання або свідоме допускання настання його смерті внаслідок того.

Відсутність вини водія електровоза та закриття кримінального провадження за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачам моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини).

Відтак, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Тому заподіяна позивачам моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки підлягає стягненню з АТ «Українська залізниця».

64. Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам, дітям, а також іншим особам, які проживали з нею однією сім`єю.

65. Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Щодо розміру моральної шкоди слід зазначити наступне

66. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 вказаної постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

67. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадку, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

68. У відповідності до п.4 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. за №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

69. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

70. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

71. Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

72. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2019 року у справі № 213/4098/18(провадження № 61-14398св19).

73. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Суд визначає розмір моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

74. Європейський суд з прав людини вказує, що перше речення статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) вимагає від держав, серед іншого, запровадження законодавчих та адміністративних механізмів, спрямованих на забезпечення ефективного стримування загроз праву на життя у контексті як державної, так і приватної діяльності, під час здійснення якої право на життя може опинитися під загрозою (рішення у cправі «Енерюлдіз проти Туреччини»). Якщо порушення права на життя чи тілесну недоторканість не здійснюється навмисно, позитивне зобов`язання за статтею 2 Конвенції щодо створення ефективної судової системи не обов`язково вимагає надання кримінально-правового засобу правового захисту в кожному випадку (рішення у справі «Во проти Франції»).

Ґрунтуючись на природно-правових засадах розумності й добросовісності, суд бере до уваги вразливість становища позивачів, ступінь важливості для їх предмета спору та, відповідно, необхідність вияву суб`єктами правозастосування особливої сумлінності при розгляді справи цієї особи.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

В рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

75. Суд приймає до уваги, що сам факт загибелі чоловіка для його дружини та батька для його дітей за викладених обставин, є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

76. Суд, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань дружини та дітей загиблого, які є повнолітніми, характер психологічної травми, яку вони отримала у зв`язку зі смертю рідної людини, оскільки втратили турботу та підтримку близької людини, зважає й на те, що діти є повнолітнім, наслідки, що наступили, у зв`язку із смертю чоловіка та батька є невідворотними.

Крім душевних страждань, діти та дружина також втратили можливість розраховувати на матеріальну підтримку з боку батька в майбутньому.

77. Також, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір може мати суто умовний вираз.

Крім цього втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивачів будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тяжкість.

78. Аналізуючи суть самого порушення прав позивачів, беручи до уваги те, що діти загиблого позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 є повнолітніми та працездатними особами, враховуючи глибину моральних переживань та душевних страждань, яких зазнали діти та дружина загиблого, у зв`язку зі смертю ОСОБА_9 , зважаючи на обставини загибелі ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння з вмістом етилового спирту в крові 4, 13% (проміле) та в сечі - 4,17% (проміле),ступінь вини загиблого, зважаючи також на матеріальне становище відповідача, що у даному випадку відповідає за заподіяну моральну шкоду, а саме те, що такий є юридичною особою, що не відноситься ні до сектору малого, ні середнього бізнесу, який тривалий час повноцінно функціонує та відповідно наділений належними фінансовими можливостями для відшкодування моральної шкоди, Суд вважає, що розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню в розмірі по 50 000 грн. на кожного відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості та буде достатньою для компенсації немайнових втрат, які в інший, не грошовий спосіб, поновити неможливо, та реальною з точки зору виконання судового рішення як складової права на справедливий суд та однієї з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вимоги позивачів, яких у справі є шість осіб, про стягнення на їх користь по 500 000 гривень кожному моральної шкоди з урахуванням обставин справи, зокрема того, що в силу закону, відповідач несе цивільно-правову відповідальність без вини є очевидно завищеними, належним чином не мотивованими. Позивачі достатньо не обґрунтували наявність такої, не навели критеріїв з яких вони виходили, визначаючи розмір моральної шкоди, не надали висновків психологічної експертизи з цього приводу, тому в такому розмірі моральна шкода не може бути стягнутою.

При визначенні суми моральної шкоди, суд враховує розумний баланс між публічним і приватним інтересом, який забезпечується принципом пропорційності.

79. Щодо посилання представника відповідача на те, що при виплаті юридичною особою доходу у вигляді суми немайнової (моральної) шкоди на підставі рішення суду платнику податку фізичній особі, сума такої шкоди оподатковується податком на доходи фізичних осіб на загальних підставах, в частині, що перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня звітного (податкового) року, такі не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто, з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачається, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20 (провадження № 61-1св21).

Зважаючи на вищенаведене, вважаю, що згідно з положеннями цивільного законодавства шкода, завдана життю та здоров`ю фізичної особи, може мати майновий характер (зокрема, відшкодування потерпілому заробітку (доходу), втраченого ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (стаття 1195 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); відшкодування витрат на лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо малолітньої дитини (стаття 1199 ЦК України); відшкодування шкоди непрацездатним особам, які були на утриманні загиблого або мали на день смерті право на одержання від загиблого утримання, а також дитині потерпілого, народженій після його смерті (стаття 1200 ЦК України)) та немайновий характер (моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та моральна шкода, завдана смертю фізичної особи (стаття 1168 ЦК України)).

Отже, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню доповнення до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України, внесені Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року.

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 07 листопада 2022 року у справі № 161/16011/20.

Доводи представника відповідача щодо необхідності включення до оподатковуваного доходу платника податків відшкодування моральної шкоди у розмірі визначеному рішенням суду який перевищує чотирикратну мінімальну заробітну плату у контексті спірних правовідносин, є суб`єктивним трактуванням норм матеріального права.

80. Виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

VI. Судові витрати

81. Виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

82. При зверненні до суду із позовом позивач згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» була звільнена від його сплати, по справі позивачем заявлено вимогу майнового характеру з ціною позову в розмірі 3 000 000 грн., котра була задоволена частково, а тому у зв`язку із задоволенням позову в дохід держави підлягає стягненню з відповідача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3000 грн.

Керуючись ст. ст. 23, 263,1167,1168,1172, 1187,1193 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, Суд

У Х В А Л И В :

1. Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок відшкодування моральної шкоди.

3. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок відшкодування моральної шкоди.

4. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок відшкодування моральної шкоди.

5. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_4 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок відшкодування моральної шкоди.

6. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_5 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок відшкодування моральної шкоди.

7. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_6 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок відшкодування моральної шкоди.

8. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

9. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок витрат по сплаті судового збору.

10. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

11. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

12. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач 1: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_10 ;

Позивач 2: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_11 ;

Позивач 3: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_12 ;

Позивач 4: ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_13 ;

Позивач 5: ОСОБА_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_14 ;

Позивач 6: ОСОБА_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_15 ;

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська Залізниця», місце знаходження: вул.Єжи Гедройця, 5, м.Київ, індекс:03680; .

Повний текст судового рішення складений 09.02.2024

Суддя Світлана ГІРЯК