П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 року м. Київ

Справа № 757/38308/19-ц

Провадження № 22-ц/824/4065/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 31 січня 2024 року

Повний текст постанови складено 01 лютого 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Мандрики О.П.

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Федерація велосипедного спорту України,

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року у справі позовом ОСОБА_1 до Федерація велосипедного спорту України про визнання неправомірним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Федерація велосипедного спорту України (далі - ФВСУ) про визнання неправомірним та скасування рішення.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є президентом ФВСУ та до 12 липня 2019 року перебував на займаній посаді.

12 липня 2019 року віце-президентом Федерації ОСОБА_2 було організовано та проведено, як головою зборів, засідання президії ФВСУ, за результатами якого було прийнято низку рішень стосовно позивача, зокрема: надання доручення дирекції ФВСУ виключити ОСОБА_1 з членів ФВСУ; покладення обов`язків президента ФВСУ

з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 ; скликання позачергової конференції ФВСУ з питання порядку денного про обрання президента ФВСУ, які було оформлено протоколом від

12 липня 2019 року.

Вказане рішення було оформлено протоколом від 12 липня 2019 року, яке позивач вважав неправомірним та таким, що підлягає скасуванню. Зауважив, що скликання та проведення засідання президії ФВСУ здійснювалось не уповноваженою особою першим віце-президентом ФВСУ ОСОБА_2 . Інформацію про місце та час проведення засідання президії з розгляду скарги ОСОБА_3 має бути розміщена на своєму веб-сайті не менше ніж за тридцять днів до дня проведення. Втім, відповідач не дотримав процедуру скликання засідання президії, яка передбачена його статутом.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати неправомірними та скасувати рішення президії Федерації велосипедного спорту України від 12 липня

2019 року, які оформлено протоколом від 12 липня 2019 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 липня 2019 року прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами позовного (загального) провадження. Призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ФВСУ про визнання неправомірним та скасування рішення задоволено.

Визнано неправомірним та скасовано рішення президії ФВСУ від 12 липня

2019 року, оформленого протоколом від 12 липня 2019 року.

Стягнено з ФВСУ на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 768, 40 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем при проведенні 12 липня 2019 року засідання президії, допущено ряд порушень вимог чинного законодавства та вимог статуту відповідача, у зв`язку з чим рішення президії ФВСУ від 12 липня 2019 року прийнято з порушенням вимог Закону України «Про громадські об`єднання», статуту ФВСУ та законних прав позивача, як президента ФВСУ.

14 березня 2023 року особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_2 подавдо Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 липня

2021 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спір виник з корпоративних відносин

і належить до юрисдикції господарського суду, оскільки спір виник між учасником юридичної особи (членом громадської організації) та цією особою і пов?язаний

з діяльністю й управлінням нею. Заявник також вказує про відсутність порушень

у процедурі проведення засідання президії ФВСУ.

Щодо права на апеляційне оскарження, ОСОБА_2 вказує, що він був віце-президентом ФВСУ та входив до складу президії на день прийняття нею оспорюваного рішення від 12 липня 2019 року. За результатами засідання президії було прийнято низку рішень, зокрема: надання доручення дирекції ФВСУ виключити позивача з членів ФВСУ; покладення обов?язків президента ФВСУ з позивача на ОСОБА_2 ; скликання позачергової конференції ФВСУ з питання порядку денного про обрання президента ФВСУ, які було оформлено протоколом від 12 липня 2019 року. На скликаній за результатом оскаржуваного рішення президії конференції 19 серпня 2019 року

ОСОБА_2 було обрано новим президентом ФВСУ. За наведених обставин, заявник вважає, що оскаржуваним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року порушуються його права та інтереси як особи, яку було обрано керівником (президентом) ФВСУ на конференції, яка була скликана і проведена на підставі оскаржуваного рішення відповідача.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 17 березня 2023 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 березня 2023 року клопотання

ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року задоволено та поновлено його.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року у справі за позовом

ОСОБА_1 до ФВСУ про визнання неправомірним та скасування рішення.

Витребувано з Печерського районного суду м. Києва матеріали справи

№ 757/38308/19-ц за позовом ОСОБА_1 до ФВСУ про визнання неправомірним та скасування рішення.

29 листопада 2023 року матеріали справи № 757/38308/19-ц за позовом

ОСОБА_1 до ФВСУ про визнання неправомірним та скасування рішення надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 грудня 2023 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

06 травня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Король Д. В. подав до Київського апеляційного суду відзив, у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що цей спір не є корпоративним, а ОСОБА_2 не довів наявність підстав для скасування судового рішення.

Разом з відзивом на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат

Король Д. В. подав до Київського апеляційного суду клопотання про закриття апеляційного провадження у справі, яке мотивоване тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року не порушуються права, інтереси та обов?язки ОСОБА_2 .

За правилами частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Климків Л.Я. підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_1 адвокат Король Д.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Встановлено, що ОСОБА_1 є президентом ФВСУ та до 12 липня 2019 року перебував на займаній посаді

12 липня 2019 року відбулося засідання президії ФВСУ.

За результатами засідання президії було прийнято низку рішень, зокрема: надання доручення дирекції ФВСУ виключити ОСОБА_1 з членів ФВСУ; покладення обов?язків президента ФВСУ з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 ; скликання позачергової конференції ФВСУ з питання порядку денного про обрання президента ФВСУ, які було оформлено протоколом від 12 липня 2019 року (т. 1, а. с. 121-123).

З Єдиного державного реєстру судових рішень відомо, що у січні 2019 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ФВСУ про визнання неправомірними та скасування рішень позачергової конференції ФВСУ (справа № 757/230/20).

25 січня 2023 року Верховний Суд виніс постанову, якою провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ФВСУ про визнання неправомірними та скасування рішень позачергової конференції ФВСУ закрив. Роз`яснив ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Щодо права ОСОБА_2 , як особи, яка не брала участі у справі, на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року

Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у справі, лише в межах відкритого апеляційного провадження. Якщо такі обставини не підтвердяться, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі

№ 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

Тобто, у разі з`ясування, що рішенням суду першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи не вирішувалося, апеляційний суд закриває апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, а не розглядає справу по суті.

Частина перша статті 352 ЦПК України визначає коло осіб, наділених процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого у пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Схожого за змістом висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19).

На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Разом із тим, судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право

у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Відкривши апеляційне провадження і призначивши справу до розгляду

у відкритому судовому засіданні, суд апеляційної інстанції забезпечив право заявника на перевірку його аргументів, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про права, свободи та інтереси ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що рішення Печерського районного суду м. Києві від 20 липня 2021 року безпосередньо стосується його права, інтересів та обов?язків, оскільки оскаржуваним рішенням ФВСУ, оформлене протоколом від 12 липня 2019 року було прийнято низку рішень, зокрема: надання доручення дирекції ФВСУ виключити позивача з членів ФВСУ; покладення обов?язків президента ФВСУ з позивача на ОСОБА_2 ; скликання позачергової конференції ФВСУ з питання порядку денного про обрання президента ФВСУ. На скликаній за результатом оскаржуваного рішення президії конференції ОСОБА_2 було обрано новим президентом ФВСУ.

Надаючи оцінку наведеним заявником аргументам щодо порушеного його права у світлі встановлених фактичних обставинах цієї справи, Київський апеляційний суд констатує наявність порушення оскаржуваним судовим рішенням прав, свобод, інтересів та обов?язків ОСОБА_2 , як особи, яку було обрано керівником (президентом) ФВСУ на конференції, яка була скликана і проведена на підставі оскаржуваного рішення відповідача.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність права

у ОСОБА_2 на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року та відсутність підстав для закриття апеляційного провадження з підстав, прямо передбачених пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

У зв?язку з викладеним, у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Короля Д. В. про закриття апеляційного провадження у справі слід відмовити.

Щодо суті заявлених вимог

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У статті 124 Конституції України закріплено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року

№ 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

ГПК України установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (пункт 3 частини першої статті 20 цього кодексу).

Звертаючись до суду з позовом, позивач вважав рішення президії ФВСУ від

20 липня 2019 року, які оформлені протоколом від 20 липня 2019 року таким, що не відповідає вимогам закону. Мотивував вимоги тим, що ФВСУ порушила його права як президента цієї Федерації, не виконала вимог статуту Федерації велосипедного спорту України та Закону України «Про громадські об`єднання» під час підготовки та проведення зборів членів Федерації та прийняття оскаржуваного рішення.

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку (частина перша статті 80 ЦК України).

Юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Товариства поділяються на підприємницькі та непідприємницькі (частини перша та друга статті 83 ЦК України).

За змістом статі 85 ЦК України та статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання» громадське об`єднання «Федерація велосипедного спорту України» належить до непідприємницьких товариств.

28 березня 2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання діяльності юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 10 жовтня 2013 року № 642-VII. Згідно з підпунктом 1 пункту 3 цього Закону пункт 4 частини першої статті 12 ГПК України викладено у новій редакції, відповідно до якої господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів (близький за змістом припис передбачає пункт 3 частини першої статті 20 ГПК України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду).

Отже, з 28 березня 2014 року процесуальний закон передбачив юрисдикцію господарського суду щодо розгляду справ, які виникають з корпоративних відносин у спорах не лише господарського товариства з його учасниками (засновниками, акціонерами, членами), але й інших юридичних осіб з їхніми учасниками (засновниками, акціонерами, членами), якщо такий спір пов`язаний, зокрема, з діяльністю відповідної юридичної особи й управлінням нею.

Визначаючи наявність юрисдикції господарського суду на підставі пункту 4 частини першої статті 12 ГПК України у редакції, чинній з 28 березня 2014 року до

15 грудня 2017 року, або пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, слід враховувати, чи пов`язаний цей спір із виникненням, здійсненням або припиненням корпоративних прав, зокрема права на участь в управлінні юридичною особою через її статутні органи.

Громадське об`єднання, яке має намір здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи, діє на підставі статуту громадського об`єднання, який повинен, зокрема, містити відомості про порядок створення, діяльності та припинення діяльності відокремлених підрозділів громадського об`єднання, порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності керівних органів громадського об`єднання та розгляду скарг.

Статут громадського об`єднання - це установчий документ, що використовується для створення та провадження діяльності, містить правила, що регулюють права та обов`язки членів, визначає порядок управління та здійснення діяльності громадського об`єднання.

Пунктом 1.1. статуту громадської організації «Федерації велосипедного спорту України» у редакції, затвердженій черговим засіданням конференції Федерації від

20 листопада 2015 року (далі - статут), визначено, що Федерація є всеукраїнською громадською організацією спортивної спрямованості, яка об`єднує спортсменів, тренерів, суддів, інших фахівців в досягненні мети і завдань, передбачених цим Статутом.

Згідно із пунктом 1.2. статуту Федерація діє на засадах добровільності, спільності інтересів, рівноправності її членів (учасників), самоврядування, законності та гласності, обов`язковості виконання рішень, прийнятих згідно зі статутом.

Пунктом 1.3. статуту передбачено, що Федерація є всеукраїнською громадською організацією зі статусом юридичної особи, діяльність якої поширюється на територію всієї України. Федерація створена та здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, Законів України «Про громадські об`єднання» та «Про фізичну культуру

і спорт», інших законів та нормативно-правових актів України, а також цього статуту.

Згідно із пунктами 4.3. та 4.4. статуту Федерація будується на засадах індивідуального членства. Індивідуальним членом Федерації може бути громадянин України, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, особа віком від 14 (чотирнадцяти) років, яка заявила про своє бажання брати участь у діяльності Федерації та взяла на себе обов`язок виконувати передбачені статутом Федерації обов`язки, визнає принципи, мету, завдання та статут Федерації, сплачує відповідні вступні та членські внески.

Пунктом 5.1. статуту визначено, що органами управління Федерації

є: Конференція; Президія; Президент; Перший віце-президент; Дирекція; Ревізійна комісія.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 19 лютого 2020 року

у справі № 361/17/15-ц (провадження № 14-423цс19), від 15 вересня 2020 року у справі

№ 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19) від 13 жовтня 2020 року у справі

№ 683/351/16-ц (провадження № 14-113цс20) неодноразово зазначала про критерії розмежування між трудовими та господарськими спорами з приводу звільнення чи припинення повноважень виконавчого органу товариства.

Зокрема у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 127/21764/17 (провадження № 14-115цс20) Велика Палата Верховного Суду виклала правовий висновок про те, що спір між головою правління громадської організації та такою організацією щодо оспорення звільнення позивача з посади голови правління, у якому позивачем заявлено вимоги про визнання недійсними та скасування рішень загальних зборів товариства, на яких його було звільнено із займаної посади та обрано нове правління, поновлення його на роботі та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід розглядати за правилами господарського судочинства, оскільки він пов`язаний

з реалізацією загальними зборами членів громадської організації права на управління юридичною особою у вигляді формування органу управління, підставою для прийняття рішення про усунення голови громадської організації від виконання обов`язків зазначені положення Статуту товариства.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 у позовній заяві посилався на те, що рішення президії ФВСУ від 12 липня 2019 року, які оформлені протоколом від 12 липня 2019 року, прийнято з порушенням вимог Закону України «Про громадські об`єднання», статуту Федерації велосипедного спорту України, у зв`язку із цим було протиправно припинено його повноваження як президента ФВСУ.

Отже ураховуючи те, що позивач оскаржив рішення президії ФВСУ, насамперед, через порушення порядку підготовки та проведення позачергової Конференції, позовні вимоги пов`язані зі здійсненням позивачем корпоративних прав й оцінкою діяльності органів управління громадської організації «Федерації велосипедного спорту України» на предмет відповідності вимогам цивільного законодавства.

З огляду на викладене, оскільки спір виник між учасником юридичної особи (членом громадської організації) та цією особою і пов`язаний із діяльністю й управлінням нею, такий спір виник із корпоративних відносин і належить до юрисдикції господарського суду згідно з пунктом 3 частини першої статті 20 ГПК України.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;

Відповідно до частин першої, другої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду

в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Оскільки суд першої інстанції не встановив правову природу спірних правовідносин, що виникли між сторонами, у зв`язку з чим порушили норми цивільного процесуального законодавства щодо визначення предметної юрисдикції та розглянув

в порядку цивільного судочинства справу, яка підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню,

а провадження у справі - закриттю.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України Київський апеляційний суд роз`яснює ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду. Протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови він може звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст.ст. 255, 256, 367, 368, 369, 374, 377, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Федерація велосипедного спорту України про визнання неправомірним та скасування рішення закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду та протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення, він може звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна