КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Коваленко І.В.
Єдиний унікальний номер справи № 755/2321/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2345/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколова В.В.,

секретар - Олешко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 червня2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні з виплатою компенсації вартості частки,

В с т а н о в и в :

У лютому 2022 року позивачі звернулись до Дніпровського районного суду міста Києва із вказаним позовом.

Позовна заява мотивована тим, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації № 59-558 від 11 червня 2003 року, яка належала на праві приватної часткової власності ОСОБА_4 та членам його сім`ї: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах.

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 02 лютого 2006 року (спадкова справа № 1580/05, зареєстрованого в реєстрі за № 2н-283), виданого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Васильченко Л.О., ОСОБА_1 на підставі заповіту успадкувала від свого батька ОСОБА_4 , частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 09 листопада 2021 року (спадкова справа №490/2021, зареєстрованого в реєстрі за №6-617), виданого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Домашенко В.В., ОСОБА_1 на підставі заповіту успадкувала від своєї матері ОСОБА_5 1/16 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки відповідачка - ОСОБА_3 є особою з інвалідністю, остання після смерті матері ОСОБА_5 успадкувала від неї 1/16 частки квартири (обов`язкова частка у спадщині), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 297394824 від 01 лютого 2022 року містить інформацію про те, що: - ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 11/16 частки квартири, яка знаходить за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 4/16 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки ТОВ «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 30/06/21-15242 від 30 червня 2021 року, загальна площа двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 45,9 м.2, з яких 29,4 м.2 - житлова площа.

Відповідачка проживає разом зі своєю сім`єю в житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 287805335 від 01 грудня 2021 року, відповідачка ОСОБА_3 , є співвласником будинку з житловою площею - 41,6 м.2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , частка якої складає 1/4.

Спірна житлова квартира є двокімнатною, загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., у зв`язку з чим на належну відповідачці 1/16 частку квартири припадає 1,8375 м.2 житлової площі (0,01% від житлової площі), що свідчить про неможливість виділення належної відповідачці частки у натурі в окреме жиле приміщення.

Посилаючись на викладене, позивачі просили суд:

припинити право власності ОСОБА_3 на 1/16 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/32 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

виплатити ОСОБА_3 суму в розмірі 59 294 грн, з коштів внесених позивачем на депозитний рахунок суду.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачка ОСОБА_3 не набула права власності на частку у спірному майні після смерті матері, і тому не є співвласником квартири.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі вказують, що неотримання відповідачкою ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину саме по собі не свідчить про відсутність її права на спадкове майно. Зазначають, що відповідачка вступила у спадщини шляхом подання відповідної заяви нотаріусу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_3 вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу позивачів залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 червня 2023 року - без змін.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної (сумісної або часткової) власності в рівних долях ОСОБА_4 та членам його сім`ї: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації №59-558 від 11 червня 2003 року. (а.с.16)

Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 лютого 2006 року (спадкова справа № 1580/05, зареєстрована в реєстрі за № 2н-283), виданого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Васильченко Л.О., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі заповіту успадкувала від свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.23)

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 09 листопада 2021 року (спадкова справа №490/2021, зареєстрована в реєстрі за №6-617), виданого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Домашенко В.В., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі заповіту успадкувала від своєї матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , 1/16 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.22)

Як убачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 297394824 від 01 лютого 2022 року, позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 11/16 частки квартири, яка знаходить за адресою: АДРЕСА_1 ; а позивачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 4/16 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.54-55)

Як убачається з відповіді Десятої Київської Державної нотаріальної контори від 30 листопада 2022 року за вих.№2865/01-16, відповідач ОСОБА_3 не отримувала свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 (а.с.99).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що відповідачка ОСОБА_3 не набула права власності на частку у спірному майні після смерті матері, оскільки не отримала свідоцтво про право на спадщину.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою та другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. (стаття 1233 ЦК України).

Статтею 1235 ЦК України закріплено право заповідача на призначення спадкоємців. Так, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

У разі смерті особи, яка була позбавлена права на спадкування, до смерті заповідача, позбавлення її права на спадкування втрачає чинність. Діти (внуки) цієї особи мають право на спадкування на загальних підставах.

Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 1241 ЦК України , малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі посилались на те, що відповідачка - ОСОБА_3 , яка є особою з інвалідністю, після смерті матері ОСОБА_5 успадкувала 1/16 частки квартири АДРЕСА_1 , як обов`язкову частку у спадщині.

Як видно з відповіді Десятої Київської Державної нотаріальної контори від 30 листопада 2022 року за вих.№2865/01-16, ОСОБА_3 не отримувала свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 (а.с.99).

Разом з цим, судом установлено, що ОСОБА_3 17 липня 2021 року звернулась до Десятої Київської Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття обов`язкової частки спадщини після померлої ОСОБА_5 як її непрацездатна донька (а.с. 183).

Суд першої інстанції вказаної обставини не урахував, тому дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_3 не набула права власності щодо спадкового майна - 1/16 частки квартири.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

На підтвердження вартості спірної квартири позивачі надали суду звіт про оцінку нерухомого майна від 04 грудня 2021 року, виконаний оцінювачем ОСОБА_6 . Відповідно до наданого звіту вартість квартири АДРЕСА_3 становить 948 707 грн.

Однак, колегія суддів оцінює вказаний звіт критично, оскільки він не є актуальним та не відображає реальну ринкову вартість майна на час розгляду справи.

За таких обставин суд позбавлений можливості встановити дійсну вартість 1/16 частки спірної квартири та доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч.ч.1ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, колегія доходить висновку, що апеляційна скарга позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 червня2023 року - зміні, з викладом мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 376, 382, 384 України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 червня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2024 року.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова