Провадження № 2-з/554/10/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.02.2024 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

за участю секретаря судового засідання - Литвин А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради, третя особа: Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради , третя особа: Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, яке складається з квартири АДРЕСА_1 .

Паралельно із вказаним позовом позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, відповідно до якої остання просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо предмету спору, в тому числі зупинити виконання рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 22.03.2017 року у справі 554/6500/15-ц про виселення ОСОБА_1 з квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування заяви позивач зазначає, що рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 22.03.2017 року ОСОБА_1 виселено з вказаної вище квартири і у разі його виконання та невжиття заходів забезпечення позову відповідач по справі зможе розпорядитися квартирою, що є предметом позову, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У судове засідання сторони у справі не викликались відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Суд за наслідками розгляду матеріалів справи дійшов таких висновків.

Подана заява про забезпечення позову відповідає вимогам щодо забезпечення позову, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України, підстави для її повернення позивачу відсутні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до змісту пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», від яких не відступив Верховний Суд ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому:

1.що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову;

2.з`ясувати обсяг позовних вимог,

3.з`ясувати дані про особу відповідача,

4.з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Однак, для вжиття заходів забезпечення позову є недостатнім встановити наявність спору між сторонами; заявник має довести, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Оскільки наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю у справі не встановлено, заява позивача про забезпечення позову є необгрунтованою.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову за недоведеністю, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у справі.

Керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. 149-150, 153, 160-161, 268 ЦПК України

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 149,150, 153, 247, 259-261, 353-354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Копію ухвали невідкладно направити сторонам до відома.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали складено 05 лютого 2024 р.

Суддя М.О. Материнко