Справа № 583/5265/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді Ярошенко Т.О., за участю секретаря судового засідання Алєксєєнко І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області, Охтирської міської ради Сумської області про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та припинення права власності на земельну ділянку, усунення перешкод в користуванні нерухомим майном та земельною ділянкою шляхом зобов`язання до вчинення певних дій та заборони вчиняти певні дії, внесення змін до конфігурації земельної ділянки

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомого майна,

з участю учасників справи:

позивача за первісним позовом ОСОБА_1

її представника ОСОБА_3

відповідача за первісним позовом ОСОБА_2

його представника ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, який в послідуючому уточнила, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником земельної ділянки площею 0,0482 га, кадастровий номер :13:005:0019, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , на якій розташовані житловий будинок та господарські споруди. На території належної їй земельної ділянки розташований сарай літ. «В», зовнішня стіна якого проходить фактично по межі земельної ділянки сусіда ОСОБА_2 , який є відповідачем по справі. Починаючи з листопада 2020 року останній почав вчиняти дії, які являються не тільки порушенням добросусідства, а й спрямовані на фізичне руйнування фундаменту та стін сараю позивачки, який розташований на межі земельних ділянок. Так, ОСОБА_2 умисно вирив біля стіни по всій довжині сараю «В» яму, в якій вглиб зробив підкоп під фундамент. Не зупиняючись на вказаному, відповідач вивів приховану каналізацію від свого будинку і влаштував біля стіни сараю «В» каналізаційну яму, яка розташована у безпосередній близькості біля фундаменту. Каналізаційна яма розташована по всій довжині фундаменту, має глибину близько 2 метрів, ширину близько 1 метру, зверху замаскована різними предметами. Позивачка неодноразово зверталася до правоохоронних органів з метою припинення незаконних дій відповідача, однак їй рекомендовано було звернутися до суду для захисту своїх прав. ОСОБА_1 замовила витяг із технічної документації, де з`ясувалося, що межі земельної ділянки відповідача, що розташована по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :13:005:0013 накладаються на будівлю позивачки, сарай «Б», а саме 0,25 м кута приміщення зі сторони вулиці, до 0,22 м кута приміщення зі сторони огороду. Вважає, що наявна невідповідність меж земельної ділянки ОСОБА_2 щодо об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності позивачки і збудовані набагато раніше ніж відбулося формування земельної ділянки відповідача. В обґрунтування позову надала свідоцтво про право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0482 га, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, договір дарування житлового будинку від 20.03.2015 року, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, технічний паспорт на будинок (копію) за адресою АДРЕСА_1 , витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_2 , акт виносу меж земельної ділянки в натурі, матеріали звернень ОСОБА_1 до правоохоронних органів з приводу незаконних дій ОСОБА_5 , фото таблиці та відеозапис на диску.

У зв`язку з вищевикладеним просила визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на землю серії СМ № 00681, реєстраційний номер 927 від 14.03.2000 року; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 06.12.2020 року № 2-2349 в частині спадкування ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати недійсним договір дарування серії та номер 864, виданий 30.07.2019 року приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук В.М.; скасувати рішення про державну реєстрацію речового права на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :13:005:0013, площею 0,1 га (запис з відкриттям розділу), індексний номер 48009916 від 30.07.2019 року, час 13:54:04, реєстратор Ковальчук Валентина Миколаївна, Охтирський районний нотаріальний округу та припинити право власності ОСОБА_2 на дану земельну ділянку; усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :13:005:0019, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності шляхом надання їй права засипу-бетонування каналізаційної ями зі сторони домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 по всій довжині поблизу сараю «В», що належить ОСОБА_1 за її рахунок.

Процесуальні дії по справі та аргументи сторін.

04.01.2022 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

17.01.2022 року від Головного управління Держгеокадастру у Сумській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що позивачкою не доведено жодного порушення її прав з боку управління, оскільки не має повноважень в Державному реєстрі речових прав вчиняти будь-які дії по скасуванню рішення про державну реєстрацію прав.

18.01.2022 року від Головного управління Держгеокадастру у Сумській області надійшли додаткові пояснення по справі, в яких просять виключити Головне управління Держгеокадастру у Сумській області як відповідача по справі, в іншому випадку відмовити в задоволенні позовних вимог.

24.01.2022 року від представника ОСОБА_2 адвоката Кутового Я.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачка разом з членами своєї родини, не маючи відповідних документів, без повідомлення про початок виконання будівельних робіт, без належно затвердженого проекту, з порушенням ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова території, які регулюють питання забудови, в тому числі відстані між будинками, будівлями та спорудами, 01 травня 2020 року залила бетоном новий фундамент під нову споруду (сарай). Після чого, не зважаючи на заперечення сусіда, який вимагав відступити від межі власної земельної ділянки у квітні 2021 року здійснила будівництво нової споруди (сараю), літера «В» на плані, а в серпні 2021 року звела дах. Щодо заявлених вимог про визнання недійсним договору дарування, свідоцтва про право на спадщину, скасування державного акту, вважає їх безпідставними, оскільки позивачкою не доведено, яким чином вказані правочини, які були укладені ще раніше до набуття нею права власності, порушили її особисті права та інтереси. З приводу заявленої вимоги про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом надання права позивачці засипання-бетонування каналізаційної ями зі сторони домоволодіння по АДРЕСА_1 , по всій довжині сараю, вважає, що така вимога взагалі не передбачена ст.ст.15,16 ЦК України, тому не може бути задоволена судом, оскільки такого способу захисту взагалі не існує. Крім того, зазначає, що позивачка не може заявляти позовні вимоги, оскільки пропустила встановлений ст.257 ЦК України трирічний строк позовної давності. На підставі викладеного просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

26.01.2022 року від представника ОСОБА_2 адвоката Кутового Я.А. надійшла зустрічна позовна заява, яку мотивує тим, що 27.10.1972 року відповідальною комісією органу місцевого самоврядування було складено Акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію приватного домоволодіння, що збудоване колишнім власником ОСОБА_7 , на земельній ділянці, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 . 21.06.1999 року між колишнім власником домоволодіння та Охтирським міським центром державного земельного кадастру при міському відділі земельних ресурсів було укладено договір на розробку технічної документації по складанню державного акту на право власності на землю. 14.03.2000 року головою Охтирської міської ради народних депутатів було видано Державний акт на право власності на землю колишньому власнику ОСОБА_7 , відповідно до якого останній набув право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1000 га за адресою АДРЕСА_3 . 13.07.2019 року на підставі договору дарування ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1000 га за адресою АДРЕСА_3 . 30.07.2019 року відповідне право було зареєстроване у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 32607042. Зазначив, що позивачка разом з членами своєї родини, не маючи відповідних документів, без повідомлення про початок виконання будівельних робіт, без належно затвердженого проекту, з порушенням ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова території, які регулюють питання забудови, в тому числі відстані між будинками, будівлями та спорудами, 01 травня 2020 року залила бетоном новий фундамент під нову споруду (сарай). Після чого, не зважаючи на заперечення сусіда, який вимагав відступити від межі власної земельної ділянки у квітні 2021 року здійснила будівництво нової споруди (сараю), літера «В» на плані, а в серпні 2021 року звела дах. Вказує, що своїми діями ОСОБА_1 порушує його права та інтереси, оскільки нова споруда збудована таким чином, що її стіни розміщені на межі сусідніх земельних ділянок, а дах виходить на територію сусіда, чим було спричинено останньому значні незручності у користуванні своєю земельною ділянкою. У зв`язку з вищевикладеним просить знести самочинно збудовані нежитлові споруди позначені на плані під літерою «В» та літерою «Б» за адресою АДРЕСА_1 за рахунок ОСОБА_1 . В обґрунтування зустрічної позовної заяви надав державний акт на право приватної власності на землю щодо земельної ділянки розташованої за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1000 га, акт про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 27.10.1972 року, договір на розробку технічної документації, договір дарування земельної ділянки від 30.07.2019 року, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, технічний паспорт на житловий будинок (копію) за адресою АДРЕСА_3 , станом на 30.11.1982 року, технічний паспорт на житловий будинок (копію) за адресою АДРЕСА_3 станом на 21.10.2010 року, фототаблиці.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 27.01.2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомого майна прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, виконавчого комітету Охтирської міської ради в особі відділу з питань реєстрації про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Від Відділу у Охтирському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумської області витребувано технічну документацію на земельну ділянку кадастровий номер :13:005:0013 площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а також технічну документацію на земельну ділянку кадастровий номер :13:005:0019 площею 0,0482 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та обмінні файли для виконання судової земельно-технічної експертизи; від Комунального підприємства Охтирської міської ради "Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт" витребувано інвентарну справу на будинковолодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а також інвентарну справу на будинковолодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

04.02.2022 року від Управління надання адміністративних послуг Головного управління держгеокадастру у Сумській області надійшла технічна документація щодо встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_1 на території АДРЕСА_1 , а також технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_6 на території АДРЕСА_3 ; технічний звіт по складанню Державного акту на право приватної власності ОСОБА_7 надану у власність для індивідуального житлового будівництва по АДРЕСА_2 .

04.02.2022 року від представника позивачки адвоката Кудіна О.М. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнають та вважають їх безпідставними, оскільки на території, належній ОСОБА_1 відсутні будь-які самочинні споруди, як вказує ОСОБА_2 . Будівництво було здійснено з дотриманням всіх норм законодавства. В обґрунтування відзиву надав у копіях будівельний паспорт господарської будівлі за адресою АДРЕСА_1 , технічний паспорт станом на 09.08.2021 року.

04.02.2022 року від представника відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про призначення по справі судово-будівельної експертизи.

09.02.2022 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Кудіна О.М. надійшло клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи проведення.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 22.02.2023 року по справі призначено судово-будівельну та судову земельно-технічну експертизи, проведення яких доручено атестованому судовому експерту Сукаленко Сергію Вікторовичу.

У зв`язку із уведенням в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року воєнного стану та неможливістю здійснення правосуддя з об`єктивних причин під час воєнного стану розгляд справи не здійснювався.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від від 25.03.2022 № 14/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Охтирського міськрайонного суду Сумської області на Шишацький районний суд Полтавської області .

З 24.10.2022 року розпорядженням Голови Верховного Суду від 18.10.2022 року № 60 відновлено територіальну підсудність судових справ Охтирського міськрайонного суду Сумської області.

24.04.2023 року до суду надійшов висновок експерта № 2 від 21.04.2023 року.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 02.05.2023 року провадження у справі поновлено.

В підготовчому судовому засіданні 19.05.2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Кудін О.М. надав письмову заяву про відмову від частини позовних вимог /т.с.2 а.с.15/, а саме: визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на землю серії СМ № 00681, реєстраційний номер 927 від 14.03.2000 року; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 06.12.2020 року № 2-2349 в частині спадкування ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,1 га; визнати недійсним договір дарування серії та номер 864, виданий 30.07.2019 року приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук В.М.; усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :13:005:0019, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності шляхом надання їй права засипу-бетонування каналізаційної ями зі сторони домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 по всій довжині поблизу сараю «В», що належить ОСОБА_1 за її рахунок.

Крім того, 19.05.2023 року надав заяву про зміну предмету та підстав позову, збільшення та зменшення позовних вимог /т.с.2 а.с.16-17/ в справі про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та нерухомим майном, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, яка судовим збором не оплачена, в якій просить: скасувати державну реєстрацію речового права на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 кадастровий номер :13:005:0013, площею 0,1 га у вигляді рішення реєстратора та запису з відкриттям розділу індексний номер 48009916 від 30.07.2019 час 13:54:04, реєстратор Ковальчук Валентина Миколаївна, Охтирський районний нотаріальний округ Сумської області та припинити право власності ОСОБА_2 на дану земельну ділянку; усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном та земельною ділянкою кадастровий номер :13:005:0019, які належать позивачці на праві власності і розташовані на АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 привести належну йому земельну ділянку у стан, який існував до порушення прав позивача, а саме засипати ґрунтом стоки для води, які ведуть під паркан земельної ділянки ОСОБА_8 та засипати ґрунтом всі ями під сараєм «В» та літньою кухнею «Б» та заборонити йому вчиняти будь-які земельні роботи на відстані меншій 1 метра від стін сараю «В» та літньої кухні «Б»; зобов`язати Охтирську міську раду усунути перешкоди та не чинити перешкод в користуванні нерухомим майном та земельною ділянкою кадастровий номер :13:005:0019, які належать позивачці на праві власності і розташовані на АДРЕСА_1 ; внести зміни до конфігурації даної земельної ділянки (внести зміни до відомостей про межі земельних ділянок, які вносяться до Державного земельного кадастру у відповідності до ч. 8, ч. 12 ст. 79 ЗК України), а саме приєднання земельної ділянки площею 14,5 м.2, яка позначена у висновку судової земельно-технічної експертизи, проведеної по цивільній справі № 583/5265/21, розташованої між земельними ділянками з кадастровими номерами :13:005:0013 та :13:005:0019, до складу земельної ділянки з кадастровим номером :13:005:0019 із збереженням первинної площі; вирішити питання про розподіл судових витрат.

24.05.2023 року від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява про залишення заяви від 19.05.2023 року про відмову від частини позовних вимог та заяви від 19.05.2023 року про зміну предмету та підстави позову, збільшення, зменшення позовних вимог без розгляду /т.с.2 а.с. 38/.

Цього ж дня від представника позивачки адвоката Кудіна О.М. надійшла заява про залишення без розгляду частини позовних вимог /т.с.2 а.с.37/ щодо визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на землю серії СМ № 00681, реєстраційний номер 927 від 14.03.2000 року; визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 06.12.2020 року № 2-2349 в частині спадкування ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,1 га; визнання недійсним договору дарування серії та номер 864, виданий 30.07.2019 року приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук В.М.; усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :13:005:0019, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності шляхом надання їй права засипу-бетонування каналізаційної ями зі сторони домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 по всій довжині поблизу сараю «В», що належить ОСОБА_1 за її рахунок.

Також представник позивачки адвокат Кудін О.М. 24.05.2023 року надав заяву про зміну предмету позову, уточнення позовних вимог у справі про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та нерухомим майном, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку /т.с.2 а.с.40-41/ та просить скасувати рішення про державну реєстрацію речового права на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :13:005:0013, площею 0,1 га у вигляді рішення реєстратора та запису з відкриттям розділу індексний номер 48009916 від 30.07.2019 року, час 13:54:04, реєстратор Ковальчук Валентина Миколаївна, Охтирський районний нотаріальний округу та припинити право власності ОСОБА_2 на дану земельну ділянку; усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном та земельною ділянкою кадастровий номер :13:005:0019, які належать позивачці на праві приватної власності, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності шляхом зобов`язання ОСОБА_2 привести належну йому земельну ділянку у стан, який існував до порушення прав позивачки, а саме засипати грунтом стоки для води, які ведуть під паркан земельної ділянки ОСОБА_9 та засипати грунтом всі ями під сараєм «В» та літньою кухнею «Б» та заборонити йому вчиняти будь-які земельні роботи на відстані меншій 1 м. від сараю «В» та літньої кухні «Б», а також внести зміни до конфігурації даної земельної ділянки (внести зміни до відомостей про межі земельних ділянок, які вносяться до Державного земельного кадастру у відповідності до ч.8, ч.12 ст.79 ЗК ), а саме приєднання земельної ділянки площею 14,5 кв.м., яка позначена у висновку судової земельно-технічної експертизи, проведеної по цивільній справі № 583/5265/21, розташованої між земельними ділянками з кадастровими номерами :13:005:0013 та :13:005:0019 до складу земельної ділянки з кадастровим номером :13:005:0019 зі збереженням первинної площі.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 24.05.2023 року /т.с.2 а.с.46-49/ позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без розгляду в частині про визнання недійним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 14.03.2000 року, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 06.12.2010 року, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 30.07.2019 року та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Відмовлено в прийнятті заяви представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Кудіна О.М. про зміну предмету позову, уточнення позовним вимог в справі про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки та нерухомим майном, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку в частині позовних вимог про внесення змін до конфігурації земельної ділянки.

19.06.2023 року від представника позивачки адвоката Кудіна О.М. надійшла заява про уточнення позовних вимог /т.с.2 а.с.65-66/ у справі про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та нерухомим майном, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, яку мотивує тим, що після надходження висновку експерта стороною позивача було з`ясовані нові обставини фактичного землекористування спірними земельними ділянками як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача, які не відповідають межам земельних ділянок відповідно до наявних правовстановлюючих документів. У зв`язку з чим просить скасувати державну реєстрацію речового права на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :13:005:0013, площею 0,1 га у вигляді рішення реєстратора та запису з відкриттям розділу індексний номер 48009916 від 30.07.2019 час 13:54:04, реєстратор Ковальчук В.М., Охтирський районний нотаріальний округ Сумської області та припинити право власності ОСОБА_2 ; усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном та земельною ділянкою кадастровий номер:13:005:0019, які належать позивачці на праві власності і розташовані по АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 привести належну йому земельну ділянку у стан, який існував до порушення прав позивача, а саме засипати ґрунтом стоки для води, які ведуть під паркан земельної ділянки ОСОБА_9 та засипати ґрунтом всі ями під сараєм «В» та літньою кухнею «Б» та заборонити йому вчиняти будь-які земельні робити на відстані меншій 1 м від стін сараю «В» та літньої кухні «Б»; внести зміни до конфігурації даної земельної ділянки (внести зміни до відомостей про межі земельних ділянок, які вносяться до Державного земельного кадастру у відповідності до ч.8,12 ст.79 ЗК України), а саме приєднання земельної ділянки площею 14.5 кв.м., яка позначена у висновку судової земельно-технічної експертизи, розташованої між земельними ділянками з кадастровими номерами :13:005:0013 та :13:005:0019, до складу земельної ділянки з кадастровим номером :13:005:0019 із збереженням первинної площі.

25.07.2023 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду /т.с.2 а.с. 95-96/.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Кудін О.М. позовні вимоги за первісним позовом підтримали, проти зустрічного позову ОСОБА_2 заперечували.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти первісного позову заперечили, зустрічний позов просили задовільнити.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона мешкає по АДРЕСА_4 з 1981 року поруч з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Близько двох років тому вона бачила, що в ОСОБА_1 розібрали старий сарай та вони побудували новий на місці старого. Зазначила, що часто чує сварки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приводу новозбудованого сараю. П`ять років тому вона фарбувала газову трубу, що проходить по господарству ОСОБА_2 , то паркану між ними не було, пізніше його встановила ОСОБА_1 . Про збудований сарай зазначила, що він збільшився в розмірах, а саме у глиб двору ОСОБА_1 та у висоту, водостоків на сараї немає, вода тече з даху на паркан ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 є її дочкою. В 2020 році був збудований новий сарай, з початку будівництва ОСОБА_2 чинив перешкоди. Свідок особисто бачила, як останній вздовж сараю викопав яму та скидає в неї сміття та різні відходи. На даний час яма закидана бур`янами, замаскована під малиною. Каналізація ОСОБА_2 також виведена під сарай. Щодо новозбудованого сараю пояснила, що його збудовано на місці старого сараю, а саме розібрано дах, стіни, фундамент укріпили та на ньому звели новий сарай. Вода з даху сараю стікає на землі міської ради та у двір ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 є його дочкою, спочатку домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 належало йому, а потім він подарував домоволодіння своїй дочці. Зазначив, що старий сарай був у дуже поганому стані, тому вони звернулися до відповідних служб та отримали дозвіл побудувати новий сарай на місці старого.

Суд критично оцінює показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є заінтересованими по справі, так як позивачка ОСОБА_1 є їх рідною донькою, не може прийняти їх до уваги, оскільки в сукупності з іншими доказами вони не узгоджуються та суперечать фактичним обставинам справи.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що 55 років проживає по сусідству із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . На подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_1 був старий сарай вздовж паркану, а новий сарай стоїть в напрямку по вулиці. По розмірам новий сарай значно більший за старий, приблизно на 7 метрів, дах також новий і розвернутий під нахилом у подвір`я ОСОБА_2 , у зв`язку з чим між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникають постійні сварки за двадцять сантиметрів землі. Бачила через відкриті ворота як заливали новий фундамент. ОСОБА_14 запрошувала її в двір і показувала ями, які нібито вирив ОСОБА_2 , однак самих ям вона не бачила, видно було, що вони чимось закидані.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що він проживає по сусідству із ОСОБА_1 та ОСОБА_16 , приблизно у 2020 році бачив як ОСОБА_1 збудувала за короткий строк сарай із газоблоку. По межі між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 проходить газова труба, яку він зі своїм батьком прокладали для підведення газопостачання до власного будинку. Місце прокладання цього трубопроводу вказали працівники газової служби. Ця межа є землями міської ради, по якій проходить газова труба, по 50 см. з обох сторін, загальна ширина 1 метр. Труба прокладена по металевих стовпах, які забетоновані в землю на висоті від землі приблизно 1,20 м. На сьогодні з даху новозбудованого сараю стікають води на цю газову трубу, так як ОСОБА_1 побудувала свій сарай у 2020 році дуже близько до паркану з профілю, відстань може 10 см. Збудуваний сарай по паркану фактично. ОСОБА_1 не має змоги його обслуговувати. Стоки попадають із даху сараю на газову трубу і це шкодить йому, так як він обслуговує газову трубу, фарбує її в жовтий колір. Чи погоджувала будівництво сараю ОСОБА_1 йому не відомо. Жодних парканів у ОСОБА_1 на час установлення газової труби не було. Старий сарай був на одній лінії із старою кухнею, він був невеликою висотою, приблизно його зросту, а новий сарай значно більшого розміру.

Суд проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом .

Встановлено, що згідно акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домогосподарства від 27.10.1972 року комісією прийнято в експлуатацію житловий будинок ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_2 (а.с.100-101, т.с.1).

21.06.1999 року між ОСОБА_7 та Охтирським міським центром державного земельного кадастру при міському відділі земельних ресурсів укладено договір на розробку технічної документації по складанню державного акту на право власності на землю (а.с.102, т.с.1).

З дослідженого судом технічного звіту по складанню Державного акту на право приватної власності на землю /т.с. 1 а.с. 164-175/ вбачається, що згідно акту погодження (встановлення) та закріплення в натурі меж земельної ділянки від 17 вересня 1999 року представником Охтирського міського центру державного земельного кадастру в присутності власника ОСОБА_7 та суміжних землекористувачів ОСОБА_12 , Бабича, ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 проведено в натурі погодження та закріплення існуючих меж земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , що засвідчено їх особистими підписами, в тому числі із суміжними землекористувачами ОСОБА_12 АДРЕСА_1 .

Рішенням Виконавчого комітету Охтирської міської ради від 11.11.1993 року № 468 ОСОБА_7 передано у приватну власність земельну ділянку за адресою АДРЕСА_3 для індивідуального житлового будівництва (а.с.160, т.с.1).

На підставі рішення виконкому Охтирської міської Ради народних депутатів від 11.11.1993 року № 468 ОСОБА_7 виданий державний акт на право приватної власності на землю серії СМ №00681 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,1000 га, в тому числі 0,0488 га сільськогосподарських угідь, ріллі, 0,0512 га під будівлями чи іншими угіддями, за адресою АДРЕСА_3 для індивідуального житлового будівництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 927 (а.с.98-99, т.с.1).

Згідно абрису земельної ділянки землевласника ОСОБА_7 зазначено опис меж від А до Б землі Бабич (пров. 9 січня №5), від Б до В землі ОСОБА_18 ( АДРЕСА_1 , від В до Г землі ОСОБА_20 ( АДРЕСА_1 , від Г до Д землі ОСОБА_17 ( АДРЕСА_2 ), від Д до Е землі міської ради (вул.Котовського), від Е до Д землі ОСОБА_12 ( АДРЕСА_1 ) (а.с.169 т.с.1).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_7 його дружина ОСОБА_6 успадкувала житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , розташованого на приватній земельній ділянці належній померлому на праві приватної власності на землю серії СМ № 00681 від 14.03.2000 року, про що видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06.12.2020 року, зареєстроване в реєстрі № 2-2349 (а.с.155-156 т.с.1).

При оформленні документів на вказану земельну ділянку після смерті ОСОБА_7 за заявою ОСОБА_6 розроблена технічна документація.

З дослідженої технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_6 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на території АДРЕСА_2 /т.с.1 а.с. 152-163/ вбачається, що на вказану земельну ділянку сформовано кадастровий номер :13:005:0013, встановлено і закріплено в натурі межові знаки, про що складено відповідний акт погодження (встановлення) і закріплення існуючих в натурі зовнішніх меж земельної ділянки та прийомки передачі межових знаків на збереження від 25.12.2010 року, однак в акті зазначено, що ОСОБА_12 ( АДРЕСА_5 та АДРЕСА_1 ) відмовився від підпису.

30.07.2019 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, розташовану за адресою АДРЕСА_2 , з кадастровим номером :13:005:0013, що підтверджується договором дарування, зареєстрованого в реєстрі за № 864 (а.с.102, т.с.1).

Право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1 га, розташовану за адресою АДРЕСА_2 , з кадастровим номером :13:005:0013, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) зареєстроване за ОСОБА_2 30.07.2019 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності за № 175688627 (а.с.103, т.с.1).

ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими спорудами загальною площею 57,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , який їй подарував згідно договору дарування від 20 березня 2015 року ОСОБА_12 зі змісту вказаного договору п. 1.3 вбачається, що їй відчужується одноповерховий будинок А1ж, загальною площею 57,6 кв.м. та побутові споруди:прибудова а, літня кухня Б, літня кухня Б, сарай В, ворота №1, забор №2. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом /т.с.1 а.с. 12-14/.

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :13:005:0019 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0482 га, за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 15.10.2015 року (а.с.10-11 т.с.1). Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав не нерухоме майно від 15.10.20215 року, що підтверджується відповідним витягом.

З технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 09.08.2021 року за адресою АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 (а.с. 15-17, т.с.1) вбачається, що на території земельної ділянки ОСОБА_1 розташований житловий будинок А-1, прибудова а, літня кухня Б, господарська будівля в, погріб пг, ворота №1, огорожа №2, а також сарай літ. «В», зовнішня стіна якого проходить по межі земельної ділянки ОСОБА_2 з приводу розташування якого виник конфлікт у сторін, що стало підставою звернення до суду.

З технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_1 , наданої на запит суду відділом №2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління держгеокадастру в Сумській області, вбачається, що 08.07.2015 року ОСОБА_1 звернулася до Охтирського міськрайонного виробничого відділу із заявою щодо розроблення документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розташованої в АДРЕСА_1 , згідно договору дарування житлового будинку від 20.03.2015 року № 361 (а.с.137 т.с.1).

На виконання вищевказаної заяви ОСОБА_1 Охтирським міськрайонним виробничим відділом СРФ ДП «Центр ДЗК» розроблено технічне завдання на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.133-151, т.с.1 ).

08.07.2015 року представником Охтирського міськрайонного виробничого відділу СРФ ДП «Центр ДЗК» Корець Н.В. в присутності землекористувача ОСОБА_1 , суміжних землекористувачів ОСОБА_6 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 складено акт прийомки-передачі межових знаків. Згідно абрису земельної ділянки землевласника ОСОБА_1 зафіксовано межі земельних ділянок: від А до Б землі міської ради (вул.Котовського), від Б до В землі домоволодіння АДРЕСА_6 , від В до Г землі домоволодіння АДРЕСА_7 , від Г до А землі домоволодіння АДРЕСА_2 . Експлікація землі 0,0482 під будівлями та іншими спорудами, всього 0,0482 га (а.с. 149-150 т.с.1 ).

Згідно висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №2 від 21.04.2023 року виконаної кваліфікованим судовим експертом Сукаленком С.В. нежитлові будівлі, позначені на плані сарай літера В та літня кухня Б, розташовані за адресою АДРЕСА_1 не відповідають вимогам нормативно-правових актів України у галузі будівництва п.6.1.41, п.15.2.2 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова території».

Фактичне землекористування у виді паркану за адресою по АДРЕСА_1 , на підставі даних топографо-геодезичної зйомки земельної ділянки, розроблений Охтирським міськрайонним виробничим відділом Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» не відповідає межам відповідно до правовстановлюючих документів та зареєстрованих в Державному земельному кадастрі на цю ділянку (кадастровий номер :13:005:0013 площею 1,1000 га).

Контури земельної ділянки по АДРЕСА_1 накладаються на територію земельної ділянки по АДРЕСА_1 , межі якої визначені відповідно до правовстановлюючих документів та зареєстровані в Державному земельному кадастрі земельних ділянок з кадастровим номером :13:005:0019, загальною площею 1,17м2 , в найбільш лінійних розмірах 0,19 м. (а.с. 239-265 т.с.1).

Як стверджує ОСОБА_1 , що згідно висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи земельна ділянка ОСОБА_2 / АДРЕСА_2 / накладається на її земельну ділянку / АДРЕСА_1 /, у зв`язку з чим вона просить скасувати державну реєстрацію речового права на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , припинити право власності ОСОБА_2 на цю земельну ділянку та внести зміни до конфігурації даної земельної ділянки.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 викопав на своїй земельній ділянці траншею поблизу стіни сараю, тому вона вважає, що через це стікають води на її земельну ділянку, а тому це їй створює перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 додано серед іншого матеріали звернення останньої до правоохоронних органів з приводу порушень правил добросусідства з боку ОСОБА_2 , на що їй надано відповіді, що в діях останнього відсутні ознаки кримінального правопорушення, рекомендовано звернутися до суду для захисту прав в порядку цивільного судочинства (а.с.27-40, т.с.1). Однак, вказані матеріали суд не приймає до уваги, оскільки вони не впливають на вирішення справи, не є належними доказами.

Вирішуючи первісний позов ОСОБА_1 суд зазначає слідуюче.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

На переконання суду у контексті одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін - вирішальним фактором є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Частиною четвертою статті 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом.

Відповідно до статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (стаття 41).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Відповідно до ст.ст.79,79-1 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Згідно з частинами першою та другою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно зі ст. 152 ЗК України держава, забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п.22-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до статей 1225 ЦК і 131 ЗК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Згідно ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року № 3613-VІ, державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до п.67 «Порядку ведення Державного земельного кадастру», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. №1051, внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку.

Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр», кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

За змістом ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», кадастровий номер земельної ділянки - це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Згідно ч. 6 ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр», кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера.

Підстави скасування державної реєстрації земельної ділянки чітко визначені в ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051.

Земельним законодавством встановлено три випадки, коли може бути скасовано державну реєстрацію земельної ділянки:

1) у разі поділу чи об`єднання земельних ділянок (державна реєстрація скасовується на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об`єднання);

2) коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника (державна реєстрація земельної ділянки скасовується на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру).

3) ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку.

При цьому відповідно до абзацу 4 ч.10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» зазначено, що ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Отже, скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :13:005:0013, площею 0,1 га, за адресою АДРЕСА_1 призведе до скасування права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 , а право власності відповідно до ст.ст.13,14 Конституції України захищається Державою.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів, земельна ділянка площею 0,1000 га за адресою АДРЕСА_2 станом на 25.12.2010 року вже була сформована, вказано кадастровий номер :13:005:0013 /т.с.1 а.с.158-160/. Що стосується земельної ділянки площею 0, 0482 га за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , то вона сформована значно пізніше, присвоєно кадастровий номер :13:005:0019, про що зазначено в договорі дарування житлового будинку від 20 березня 2015 року /т.с.1 а.с.12-13/. Вказані обставини також підтвердили сторони в судовому засіданні.

Інших доказів у підтвердження вказаних обставин сторонами суду не надано.

Відповідно до ч.13 ст.79-1 ЗК України та ч.10 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 ст.37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 ст.37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності, (рішення ЄСПЛ в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Позивачка для звернення до суду з позовом обрала спосіб захисту скасування державної реєстрації речового права земельної ділянки з кадастровим номером :13:005:0013, площею 0,1 га, за адресою АДРЕСА_1 , тобто припинення існування ділянки як об`єкта цивільних прав, а також припинення права власності відповідача на вказану земельні ділянку.

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України як вже зазначалося судом вище, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд зазначає, що відповідач за первісним позовом набув право власності на земельну ділянку відповідно до вимог закону. Реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі не оскаржувалася та незаконною не визнавалась. Попередній власник належної позивачці земельної ділянки не мав притензій щодо виготовлення технічної документації належної відповідачу земельної ділянки, яка той час також належала іншому власнику, не висловлював заяв щодо невідповідності чи неправильності координат та їх виправлення, будучи суміжним власником, погодився з межами земельної ділянки, не претендував на передачу йому земельної ділянки по межах фактичного землекористування, що підтверджується технічною документацією. В судовому засіданні позивачкою за первісним позовом не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували протилежне.

Як встановлено судом, і про це вже зазначалося вище, першою сформовано земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :13:005:0013, жодних порушень прав ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 судом не встановлено. При оформленні первинної документації на вказану земельну ділянку судом не встановлено жодних порушень, попередніми власниками були узгоджені всі межі та підписано встановлення межових знаків у відповідному акті від 17 вересня 1999 року /т.с.1 а.с.168/, а в подальшому ця земельна ділянка сформована ще на попереднього власника ОСОБА_7 , в послідуючому при переході права власності на ОСОБА_6 та на ОСОБА_2 площа, межі, конфігурація даної земельної ділянки не змінювалася, доказів протилежного ОСОБА_1 суду не надала.

Скасування державної реєстрації земельної ділянки призведе до необґрунтованого втручання у мирне володіння своїм майном відповідача.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу) позивача та відповідача суд звертає увагу на позицію ЄСПЛ, зокрема у справах «Проніна проти України» (п. 23) і «Серявін та інші проти України» (п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Вирішуючи позов в межах заявлених вимог, не встановлено підстав для його задоволення, з урахуванням предмету, підстав заявлених вимог та обраного способу захисту.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

З урахуванням всіх обставин справи, суд в даному випадку не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 , яка посилається на вищевказаний висновок експертизи. При цьому суд критично оцінює висновок експертизи від 21 квітня 2023 року та не може прийняти його до уваги, оскільки експертом не враховано вищезазначених судом обставин.

Щодо вимоги про усунунення перешкод в користуванні нерухомим майном та земельною ділянкою кадастровий номер :13:005:0019, які належать позивачці на праві власності і розташовані по АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 привести належну йому земельну ділянку у стан, який існував до порушення прав позивача, а саме засипати ґрунтом стоки для води, які ведуть під паркан земельної ділянки ОСОБА_9 та засипати ґрунтом всі ями під сараєм «В» та літньою кухнею «Б» та заборонити йому вчиняти будь-які земельні робити на відстані меншій 1 метра від стін сараю «В» та літньої кухні «Б», то суд зазначає, що позивачкою не надано суду належних, допустимих, переконливих доказів про факт розривання ОСОБА_2 грунту та влаштування каналізації біля стіни сараю «В». Надані фото не підтверджують даної обставини, оскільки з них достовірно не вбачається наявність ям чи стоків, про які зазначає позивачка.

Показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні, також не підтверджується вказана обставина. Суд критично оцінює покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_22 , оскільки вони є батьками ОСОБА_1 та заінтересовані у вирішенні справи, про що підтвердили в суді. З показань інших свідків також не встановлено фактів у підтвердження викладених у позові обставин.

Додані фото таблиці до позову суд не може прийняти до уваги, оскільки вони не є належними беззаперечними доказами, не підтверджують викладені в позові обставини в сукупності з іншими доказами, не зрозуміло походження цих фотокопій, де і коли саме робилися фотознімки, не зазначено місце розташування, час і місце фотографування /т.с.1 а.с.41-47/.

Доданий відеозапис на диску, який суд ретельно дослідив у судовому засіданні також не є належним доказом, тому суд не може прийняти його до уваги /а.с.51 т.с.1/. Такий відеозапис є сумнівним, невідомо час його створення, запис не підтверджує у повній мірі викладені у позові обставини. ОСОБА_2 стверджує, що здійснював пересаджування кущів малини на своїй земельній ділянці. Зафіксавоно будівництво нового сараю.

Твердження ОСОБА_1 про те, що від її сараю «В» немає відстані до земельної ділянки ОСОБА_2 для обслуговування сараю, суд не може прийняти до уваги, оскільки суд ретельно дослідивши матеріали обох інвентарних справ, встановив, що таке розташування сараю було здійснено по краю межі ще за попередніх власників садиби по АДРЕСА_1 станом на 09 вересня 1982 року /а.інв.справи 38/. В послідуючому з боку суміжного землекористувача, а далі землевласника по АДРЕСА_2 жодних змін не відбулося. А тому такі твердження ОСОБА_23 є абсолютно безпідставними та надуманими.

Щодо вимоги про внесення зміни до конфігурації земельної ділянки (внести зміни до відомостей про межі земельних ділянок), суд зазначає слідуюче.

У відповідності до ст.79-1 ЗК України, межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Як вбачається зі ст.ст.106, 107 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за №391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості.

У пунктах 4.1-4.3 Інструкції зазначено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст.186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно із п.3.12 Інструкції, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

При цьому ст.198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки не може слугувати підставою для відмови у затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 455/856/18-а, від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17, та Верховним Судом у справі № 404/3048/18, від 22 жовтня 2020 року у справі № 454/805/13-а та від 27 січня 2021 року у справі №818/2225/17.

При цьому, суд також зазначає про те, що позивачка скористалася неналежним способом захисту, оскільки в силу приписів ст. 79-1 Земельного кодексу України, ст. 24 Закону України "Про державний земельний кадастр" скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Підставою здійснення державної реєстрації спірної земельної ділянки відповідача є проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який затверджено рішенням органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 16 ЦПК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.

У своїй постанові від 16.06.2020 Верховний Суд вказує, що межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками, необхідно відрізняти позовні вимоги про встановлення та про відновлення меж земельної ділянки. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Суд розглядає справи щодо відновлення меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення (справа №285/1018/18, провадження №61-45082св18).

Про те, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду і суд розглядає справи по відновленню меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення також Верховний Суд вказує у своїй постанові від 24.04.2019 у справі №128/3751/14-а, провадження №11-1454апп18.

Суд також зазначає, що в позові ОСОБА_1 маються протиріччя, одночасно заявлено низку вимог, які протирічать одна одній та не можуть бути задоволені.

Судом досліджено в повному обсязі надані сторонами докази, інших клопотань сторонами не заявлялося, суд самостійно докази не збирає, однак, з наданих ОСОБА_1 матеріалів не встановлено порушень її прав, в обґрунтування позову позивачкою не надано суду належних, переконливих доказів.

Доводи позивачки та її представника ОСОБА_3 в даному випадку з посиланням на висновок судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи не є переконливими та не можуть бути прийняті до уваги в частині накладення земельних ділянок з викладених мотивів суду, зазначених вище.

Стороною відповідача надано суду документи, з яких встановлено, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 сформована раніше. У спростування вказаних обставин ОСОБА_1 не надано суду інших доказів.

Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи у справі докази в цілому, так і кожний доказ, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_2 суд зазначає слідуюче.

Як вже зазначалося вище ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0482 га, за адресою АДРЕСА_1 , на якій, зокрема розташований сарай під літерою «В» та літня кухня під літерою «Б». ОСОБА_2 є власником суміжної земельної ділянки загальною площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_2 .

Як зазначає ОСОБА_2 , що ОСОБА_1 здійснила будівництво нежитлових споруд позначених під літерами «В» і «Б» з порушенням будівельних норм і правил, що внаслідку порушує його права.

За результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 21.04.2023 року за №2 надано висновок, в якому зазначено, що сарай літ. «В» на час дослідження не забезпечений інженерно-технічними засобами, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок розташований на відстані 0,15 м та 0,18 м від межі, які визначені відповідно до провоустановлюючих документів та зареєстровані в Державному земельному кадастрі земельних ділянок з кадастровим номером :13:005:0019; літня кухня «Б» на час на час дослідження не забезпечений інженерно-технічними засобами, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Контури літня кухня «Б» АДРЕСА_1 виходить за межі своєї території, межі якої визначені відповідно до правовстановлюючих документів та зареєстровані в Державному земельному кадастрі земельних ділянок з кадастровим номером :13:005:0019, загальною площею 1,13 м 2 та найбільшою відстань 0,35 м. Сарай літ «В» на час дослідження розташований на найменшій відстані 3,2 м від житлової будівлі суміжної ділянки № НОМЕР_2 . Літня кухня літ «Б» на час дослідження розташований на найменшій відстані 2,73 м від житлової будівлі суміжної ділянки № НОМЕР_2 . Відбулася зміна геометричних розмірів: збільшилася висота будівлі на 0,4 м, зменшилася ширина на 0,02 м, зменшилася довжина на 0,13 м, збільшився об`єм будівлі на 16 м3. В результаті обстеження встановлено що сарай літ. «В» та літня кухня літ «Б» на час дослідження не відповідають вимогам нормативно-правових актів України в галузі будівництва п.6.1.41, п. 15.2.2 ДБН Б.2.2-12:2019. «Планування і забудова територій».

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення, тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). При цьому, необхідність дотримання правил добросусідства покладається як на власників земельних ділянок, так і на землекористувачів.

Відповідно до частини 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом у тому числі визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, застосування інших, передбачених законом способів.

Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.

Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про основи містобудування» на забудовника покладено обов`язок, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені:

-розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням норм і правил;

-розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів;

-урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій;

-урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва.

Поряд з тим, Правилами пожежної безпеки в Україні, затвердженими наказом МВС України від 30.12.2014 року № 1417 встановлено, що під час експлуатації об`єктів забороняється зменшувати мінімальні протипожежні відстані.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недотримання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 15.07.2020 року по справі № 809/78/16 від 23.06.2020 року по справі № 806/332/16 та від 16.07.2020 року по справі № 815/4504/16.

Так, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.03.2021 у справі № 640/17474/20.

Спірні правовідносини виникли внаслідок проведення ОСОБА_1 будівельних робіт та подальшої експлуатації збудованого приміщення сараю «Б».

ОСОБА_2 стверджує в зустрічному позові, що нібито порушується його право з боку ОСОБА_1 на безпечне користування майном як власника суміжного домоволодіння, щодо будівель якого мають дотримуватись протипожежні вимоги будівельних норм.

Разом із тим, у постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року № 822/2149/18, № 820/3183/16, № 813/6426/14, № 813/6284/14, № 814/2645/15, № 813/6423/14 за наслідками розгляду аналогічних справ, останній сформулював такі висновки:

«- відповідно до вимог частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України для задоволення позову у цій категорії справ необхідно наявність таких фактів як неможливість перебудови об`єкту або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови;

- у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову;

- знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва.

За змістом ч. 7 ст. 376 ЦК України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: (1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, (2) істотного порушення будівельних норм і правил.

Значного правового значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4 ст. 376 ЦК України).

Державні будівельні норми - нормативний акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері будівництва (ст.1 ЗУ «Про будівельні норми»).

Державні будівельні норми України «Планування та забудова територій» ДБН Б.2.2-12:2019 поширюються на планування і забудову територій населених пунктів та міжселенних територій на державному, регіональному та місцевому рівні. Вони є обов`язковими для органів державного управління, місцевого самоврядування, підприємств і установ незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування, громадських об`єднань та громадян, які здійснюють проектування, будівництво і благоустрій на території міських і сільських населених пунктів та інших територіях.

Пунктом 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 передбачено, що при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В.1.1-25. Для нової садибної та дачної забудови відстань від межі слід встановлювати не менше 3 м.

Крім того, пунктом 3.25 ДБН 360-92 передбачалося, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонтувідстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Однак, в даному випадку судом встановлено, що вищевказані спірні будівлі збудовані за адресою АДРЕСА_1 значно раніше за попередніх власників, а саме літня кухня «В» 1962 року забудови, сарай «Б» 1966 року забудови, який як стверджує ОСОБА_1 перебудовано на тому ж місці в 2021 році, що підтверджується даними техпаспорту, виготовленого 09.08.2021 року, який також ретельно досліджено в суді. Як зазначає експерт у висновку, вказані нежитлові будівлі не відповідають вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва. Зокрема, експерт зазначає, що сарай «В» розташований на найменшій відстані 3,2 м від житлової будівлі суміжної ділянки № 10 а, літня кухня «Б» розташована на найменшій відстані 2,73 м від житлової будівлі суміжної ділянки № 10 а. також зазначає про інші деякі порушення.

Згідно п. 6.1.40 ДБН Б.2.2-12:2019 при розташуванні житлових будинків і господарських будівель на земельних ділянках необхідно забезпечувати вимоги санітарних норм та пожежних вимог ДСП 173-96, ДНБ В.1.1.-7, у тому числі для житлових та громадських будинків на суміжних земельних ділянках.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 5, 17 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (статті 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України).

У пункті 22, 24 вищевказаної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судам також роз`яснено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності; знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким буді вництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц (провадження № 14-341цс18) зазначила, що юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини тощо.

Таким чином, з наведених вище норм випливає, що знесення самочинного будівництва є виключним заходом, який має бути обумовлений істотним порушенням суспільних інтересів, прав окремих осіб та будівельних норм і правил, і при цьому усунення цих порушень іншими, не пов`язаними із знесенням, способами, є неможливим.

Позивач у зустрічній позовній заяві просить усунути перешкоди, які створює відповідачка, у користуванні його земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованих сараїв «В» та «Б», розташованих на земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

При цьому суд критично оцінює та не може прийняти надані адвокатом Кудіним О.М. листи від відділу ДАБК Охтирської міської ради /т.с.1 а.с.214, 216/, в яких зазначається про будівництво нежитлових приміщень «В» та «Б» на земельній ділянці № НОМЕР_3 .

Як зазначалось вище, знесення самочиного будівництва є крайньою мірою та виключним заходом, в той час коли використано усі передбачені законодавством заходи, а також за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Разом з тим, доказів того, що усунення порушення - розташування сараю іншим, не пов`язаними із його знесенням, способом, є неможливим, суду не надано.

Також позивачем та його представником не надано суду жодних доказів, того, що нежитлові споруди дійсно порушують його права (відповідні висновки, акти, протоколи огляду комісій місцевої ради, санітарно епідеміологічних служб, Державного архітектурного бюро тощо, а з наданих фото таблиць не встановлено таких порушень, які б дали підстави для застосування такого крайнього заходу.

Так, обставини наведені позивачем щодо того, що будівля сараю здійснює затінення його земельної ділянки, почала відчуватись значна вологість грунту, сирість, опади з даху новозбудованого сараю стікають на земельну ділянку ОСОБА_2 , грунт почав замокати, залишились не підтвердженими.

До того ж спосіб захисту обраний ОСОБА_2 є непропорційним. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог щодо знесення споруд «В» та «Б».

В свою чергу, висновок судової будівельно-технічної експертизи про те, що вищезазначені споруди не відповідають вимогам державних будівельних норм та є самочинним будівництвом, не може слугувати достатнім доказом того, що дана споруда здійснює перешкоди у користуванні позивачем його власністю - земельною ділянкою.

При цьому суд враховує показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , які в судовому засіданні підтвердили, що дійсно збудований ОСОБА_1 новий сарай збільшився в розмірах, по відношенню до старого, дах вказаного сараю розташований під нахилом в подвір`я ОСОБА_2 та критично оцінює вказані показання свідків, вони не можуть слугувати підставою для задоволення зустрічного позову у сукупності разом з іншими доказами із наведених вище підстав.

Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи у справі докази в цілому, так і кожний доказ, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, балансу інтересів сторін, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку, що зустрічний позов не підлягає задоволенню, оскільки такий спосіб захисту прав ОСОБА_2 не відповідає межам дозволеного втручання.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України понесені судові витрати залишаються за сторонами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 13, 12, 76-89, 141, 264, 265, 268, 274-279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області, Охтирської міської ради Сумської області про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та припинення права власності на земельну ділянку, усунення перешкод в користуванні нерухомим майном та земельною ділянкою шляхом зобов`язання до вчинення певних дій та заборони вчиняти певні дії, внесення змін до конфігурації земельної ділянки відмовити за необґрунтованістю вимог.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомого майна відмовити за необґрунтованістю вимог.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено 09.02. 2024 року.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: Т.О.Ярошенко