У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Дегтяренко К.С.

при секретарі судового засідання Чейпеш В.В.

за участі сторін

позивача ОСОБА_1

представник позивача -адвоката Петюшка Р.В.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження клопотання відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження за відсутності предмету спору у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

встановив:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 стягнення аліментів.

Відповідач подав до суду клопотання, у якому просить провадження у справі закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України за відсутністю предмету спору. В обґрунтування клопотання посилається на те, що він регулярно та добровільно надає кошти на утримання свого сина, які він офіційно перераховує на картковий рахунок позивача. Крім того 08.09.2023 року ним по місцю роботи написано заяву про офіційне відрахування з його заробітної плати аліментів на утримання сина в розмірі 8000 гривень, які протягом жовтня-грудня 2023 року перераховувались на рахунок позивача. А тому вважає, що він регулярно сплачував аліменти, не ухилявся від утримання дитини, а позивачем не надано доказів необхідності додаткових витрат.

В судовому засіданні 29.01.2024 року:

відповідач своє клопотання підтримав, просив провадження закрити, з підстав викладених у клопотанні, додатково зазначив, що вважає подання вказаного позову безпідставним, оскільки його колишня дружина могла звернутись із позовом про зміну розміру аліментів, ане їх призначення, оскільки сума аліментів є визначеною і перераховується на рахунок дружини.

представник позивачки - адвокат Петюшка заперечував щодо задоволення клопотання про закриття провадження по справі посилаючись на те, що розмір стягуваних аліментів встановлюється судом або за домовленністю сторін, домовленності між сторонами не має, розмір сплачуваних аліментів вони між собою не погоджували, в цій частині між ними існує неузгодженність.

позивач віднсоно клопотання заперечила, зазначила, що розмір аліментів вони між собою не узгоджували, позивач дійсно сплачував їй на картку певні суми, але вказаний розмір аліментів вважає таким, що залежить виключно від волі відповідача, тому і звернулась до суду. Будь яких угод між собою, щодо розміру аліментів вони не укладали, тому просить у задоволенні клопотання відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши клопотання та наявні в матеріалах справи докази в межах розгляду заявленого клопотання,прийшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі №638/3792/20 (провадження №61-3438сво21) викладено висновок, що суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 187 Сімейного кодексу України, один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

Така заява може бути ним відкликана.

Як встановлено судом, відповідачем за місцкм своєї роботи подано заяву про відрахування з його заробітної плати аліментів на утримання дитини у розмірі 8000 гривень, тобто останній скористався своїм правом передюаченим ст. 187 СК України.

Разом з тим позивач зазначила, що вказана сума аліментів між сторонами не узгоджувалась, юудь яких домовленностей між ними як усних так і письмових не було. А тому вона скористалась своїм правом на подання позову до суду з метою сплати аліментів у частці від доходу відповідача.

Вказані обставини свідчать про те, що між сторонами наявні неврегульовані питання, щодо розміру аліментів та способу їх стягнення, що в свою чергу свідчить про наявність спору та виключає закриття провадження у справі із вказаних підстав.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 255, 260-263 ЦПК України, ст. 181,187 СК України, -суд

постановив:

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за відсутності предмету спору відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення відносно такої можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 06.02.2024 року.

Суддя К.С. Дегтяренко