УХВАЛА

02 лютого 2024 року

місто Київ

справа № 752/7267/21

провадження № 61-850ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сакари Н. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє інтересах малолітнього ОСОБА_2 , на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, зобов`язання вчинити дії, встановлення порядку користування житловим приміщенням, виселення,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка діє інтересах малолітнього ОСОБА_2 , на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року.

Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог статі 392 ЦПК України заявницею не дотримано вимог щодо форми та змісту касаційної скарги.

Відповідно до пункту п`ятого частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень);

Частиною першою статті 411 ЦПК України визначено такі підстави для касаційного оскарження: 1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; 4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; 5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; 6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; 8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України підставою оскарження є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням конкретної норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16).

Касаційна скарга не відповідає зазначеним вище вимогам.

У касаційній скарзі як підставу касаційного оскарження судових рішень першої та апеляційної інстанцій вказано пункт перший частини другої статті 389 ЦПК України, проте, заявниця, посилаючись на певні висновки, викладені у постановах Верховного Суду, не конкретизує, у яких справах викладені вказані висновки (номер справи), що унеможливлює перевірку подібності правовідносин у справах.

Також, ОСОБА_5 посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, проте, не вказує, щодо якої саме норми права відсутній висновок суду касаційної інстанції.

Отже, з метою усунення недоліків касаційної скарги заявниці необхідно надати уточнену касаційну скаргу, в якій зазначити підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачені статтею 389 ЦПК України, додати копії скарги відповідно до кількості учасників справи.

Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки заявницею в порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документу, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подачі позовної заяви) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 2 270,00 грн.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подачі позовної заяви) за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подачі позовної заяви) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

У касаційній скарзі заявниця вказує, що скарга подана в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте, процесуальна вимога скарги містить прохання про ухвалення нового судового рішення в частині позовних вимог, в задоволенні яких було відмолено, а саме, просила вселити у житлове приміщення її, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , малолітнього ОСОБА_2 ; зобов`язати відповідачку не чинити позивачам перешкоди у користуванні житлом; зобов`язати відповідачку виселити з спірної квартири осіб, які там мешкають; стягнути з ОСОБА_6 на користь позивачів 1 050,00 дол. США компенсації за оренду квартири.

Верховний Суд, визначаючи розмір судового збору за подання касаційної скарги у цій справі в частині оскарження судового рішення про вселення, виселення осіб у (із) житлового приміщення керувався висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 758/5118/21 (провадження № 61-5554сво23) щодо виселення фізичних осіб із житлового приміщення. У зазначеній справі суд касаційної інстанції сформулював висновок, що при тлумаченні термінопоняття «вимога» у цьому випадку має враховуватися, крім предмета та підстави позову, також суб`єктний склад правовідносин (кількість співвідповідачів). Відтак, навіть за умови пред`явлення однорідних вимог немайнового характеру, пов`язаних між собою однією і тією ж підставою виникнення та поданими доказами, судовий збір щодо кожного відповідача має обраховуватися окремо.

З урахуванням вказаного висновку Верховного Суду та процесуальної вимоги касаційної скарги, заявниця має сплатити судовий збір в частині вимог немайнового характеру щодо вселення чотирьох повнолітніх осіб, у тому числі заявниці, та виселення осіб, коло яких ОСОБА_1 має визначити (вказати самостійно), а також щодо зобов`язання не чинити перешкоди.

Оскільки ціна позову щодо вимоги майнового характеру становить менше мінімальної ставки судового збору, визначеного на рівні 908,00 грн (2 270,00 грн х 0,4), за подання касаційної скарги щодо зазначеної позовної вимоги майнового характеру судовий збір належить сплатити у розмірі 1 816,00 грн (908,00 х 200 %).

Отже, за подання касаційної скарги в частині вимог майнового характеру належить сплатити судовий збір у розмірі 1 816,00 грн, в частині вимог немайнового характеру у розмірі 908,00 грн за кожну вселену (виселену) повнолітню особу, а також щодо зобов`язання не чинити перешкоди, з урахуванням 200 відсотків ставки.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві, Печерський район, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення або відстрочення сплати судового збору з підстав майнового стану відповідно до статті 36 ЦПК України не підлягає задоволенню, оскільки не містить жодного обґрунтування, підтвердженого доказами щодо майнового становища заявниці.

Верховний Суд звертає увагу, що касаційна скарга містить вимоги щодо прав та інтересів як заявниці ОСОБА_1 і її малолітнього сина ОСОБА_2 , так і щодо інших повнолітніх учасників справи, проте, касаційна скарга не містить підписів цих осіб, до касаційної скарги не додано докази на підтвердження повноважень заявниці діяти в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (повнолітньої на момент подання касаційної скарги), на підставі ордера.

За наведених обставин, в уточненій касаційній скарзі необхідно визначити осіб, в інтересах яких подається касаційна скарга і подати документи, які підтверджують повноваження ОСОБА_1 на представлення їх інтересів (за винятком малолітньої особи), у зв`язку з цим привести у відповідність процесуальну (прохальну) вимогу касаційної скарги.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявниці строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє інтересах малолітнього ОСОБА_2 , на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали до 01 березня 2024 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали щодо оформлення касаційної скарги відповідно до вимог статті 392 ЦПК України касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н. Ю. Сакара