ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 лютого 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/2499/23

Головуючий у першій інстанції Соловей В.В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/361/24, 22-ц/4823/335/24

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_2

Особи, які подали апеляційні скарги: ОСОБА_1 , фізична особа-підприємець ОСОБА_2

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 06 грудня 2023 року та апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору поставки та стягнення авансового платежу (суддя Соловей В.В.), постановлені у смт Козелець,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати Договір поставки від 17 лютого 2022 року №17-02-2022/2 на поставку «Серверу Canaan AvalonMiner 1066 50 Th/s з блоком живлення, стан: Б/У» у кількості 1 шт., стягнути з відповідача суму попередньої оплати в сумі 1900,00 доларів США, що еквівалентно 69 480,34 грн, сплаченого по Договору поставки від 17 лютого 2022 року №17-02-2022/2. Позов мотивовано тим, що 17 лютого 2022 року між ОСОБА_1 і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2 ) було укладено вказаний договір, предметом якого була поставка «Серверу Canaan AvalonMiner 1066 50 Th/s з блоком живлення, стан: Б/У» у кількості 1 шт. за ціною 2 700,00 доларів США. На виконання пунктів 3.3., 3.4. договору позивачем 17 лютого 2022 року відповідачу було передано готівкові кошти у розмірі 1 900,00 доларів США, що становило 70 відсотків вартості товару. Орієнтовний строк поставки товару визначений 40 робочих днів з дати отримання попередньої оплати, тобто 29 березня 2022 року. У зв`язку з початком військового наступу та оголошення воєнного стану лише в жовтні 2022 року представник відповідача після неодноразового звернення у месенджер Viber повідомив ОСОБА_1 про неможливість вчасно виконати поставку товару, однак не повідомив орієнтовної дати строку/терміну поставки (передачі) товару. 27 лютого 2023 року позивач направив відповідачу претензію з вимогою розірвати договір відповідно до п.6.4. та повернути аванс в сумі 1900,00 доларів США. У письмовій відповіді ФОП ОСОБА_2 повідомив, що позивач може забрати товар в інтернет-магазині SETEVUHA.UA, доплативши 800,00 доларів США. Позивач вказує, що цей інтернет-магазин не є стороною договору, а місце розташування магазину не відповідає місцю поставки товару. Отже ОСОБА_1 13 квітня 2023 року направив відповідачу повторну претензію з вимогою розірвати договір через порушення строків поставки та повернення коштів авансового платежу, у задоволенні якої останній відмовив.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 06 грудня 2023 року закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору поставки та стягнення авансового платежу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, - у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; роз`яснено позивачеві ОСОБА_1 про те, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду. Ухвалу суду мотивовано тим, що спірні правовідносини є господарсько-правовими, оскільки пов`язані зі здійсненням підприємницької діяльності (згідно з умовами Договору Сервер Canaan AvalonMiner 1066 50 Th/s, із блоком живлення, стан б/у, визначений виключно для комерційного використання).

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 грудня 2023 року заяву представника відповідача адвоката Кір`якова А.С. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на підставі ч.5 ст.142 ЦПК України залишено без задоволення. Ухвалу суду мотивовано тим, що відповідачем і його представником не доведено, що позивачем вчинені необґрунтовані дії чи допущені зловживання процесуальними правами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 06 грудня 2023 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апеляційна скарга мотивована тим, що спірні правовідносини врегульовані нормами цивільного законодавства. За доводами позивача, позовні вимоги пред`явлені позивачем, який є фізичною особою, а тому спір не можна віднести до юрисдикції господарських судів, а зазначення, що товар визначений виключно для комерційного використання, не може свідчити про те, що такі правовідносини є господарсько-правовими та пов`язані із здійсненням підприємницької діяльності, якою позивач ніколи не займався і не планував займатись.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 грудня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 500 грн. Апеляційна скарга мотивована тим, що необґрунтованими діями позивача є звернення до суду цивільної (загальної) юрисдикції для вирішення господарського спору, що підтверджується судовим рішенням, яке має преюдиційне значення для вирішення даного питання ухвалою суду першої інстанції від 06 грудня 2023 року у даній справі. Натомість обґрунтованими діями позивача ФОП ОСОБА_2 вважає звернення до суду належної юрисдикції.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції від 06 грудня 2023 року залишити без змін. Відповідач посилається, що товар придбавався позивачем виключно для здійснення господарської діяльності, а саме майнінгу криптовалюти; товар - сервер Canaan AvalonMiner 1066 50 Th/s з блоком живлення, стан: Б/У не може бути використаний в іншій діяльності, крім вказаної, про що вказував сам позивач у судовому засіданні 06 грудня 2023 року; майнінг криптовалюти здійснюється з метою досягнення економічних результатів та має на меті отримання прибутку, відповідно є звичайною підприємницькою діяльністю; провадження позивачем господарської діяльності без реєстрації відповідного суб`єкта господарювання є порушенням порядку ведення господарської діяльності і не свідчить про відсутність господарської діяльності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача, а ухвалу суду першої інстанції від 22 грудня 2023 року залишити без змін. Позивач вказує, що ФОП ОСОБА_2 та його представником не доведено вчинення позивачем необґрунтованих дій чи допущення зловживання процесуальними правами, а тому відсутні передбачені ч.5 ст.142 ЦПК України підстави для покладення на останнього витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судові рішення суду першої інстанції відповідають.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст.48 ЦПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Визначальною для розмежування юрисдикції за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України є участь у відносинах, з приводу яких виник спір, суб`єкта господарської діяльності.

Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу (ч.1 ст.45 ГПК України).

Згідно з ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметом спору у цій справі є розірвання договору поставки і стягнення авансового платежу.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З буквального трактування вказаної норми, договір поставки є господарським.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (частина перша статті 656 ЦК України).

Отже, суб`єктом підприємницької діяльності за договором поставки має бути продавець (постачальник). Вимоги наявності такого статусу для покупця немає. Покупець має право використовувати товар, отриманий за договором поставки, у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням.

Як вбачається з договору поставки №17-02-2022/2 від 17 лютого 2022 року, він був укладений фізичною особою ОСОБА_1 з ОСОБА_2 як фізичною особою-підприємцем. Відповідно до п.1.1. цього договору постачальник зобов`язується передати у власність покупця товари для комерційного використання, визначені в п.1.2, а саме: сервер Canaan AvalonMiner 1066 50 Th/s з блоком живлення, стан: Б/У. Пунктами 7.6., 7.6.1. договору передбачено, що покупець визнає, погоджується та повідомляє, що товар, визначений в п.1.2 Договору, придбавається для комерційного використовування, а не для задоволення особистих потреб. Сторони досягли згоди, що правовідносини щодо реалізації товару не регулюються Законом України №1023-XII «Про захист прав споживачів», оскільки товар призначений виключно для комерційного використання.

Висновок суду першої інстанції, що даний спір відноситься до юрисдикції господарського суду, є вірним.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він ніколи не займався і не планував займатися підприємницькою діяльністю, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки спірні правовідносини пов`язані з виконанням договору щодо поставки товару, призначеного виключно для комерційного використання.

Договір поставки хоча і врегульовано нормами цивільного законодавства, проте це не виключає можливості вирішення спору щодо такого договору в порядку господарського судочинства з урахуванням суб`єктного складу сторін правочину (у даній справі одна із сторін правочину є фізичною особою-підприємцем) та характеру спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності (у даній справі предметом договору є товар, призначений для комерційного використання).

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 правильності висновків суду не спростовують, ухвалу Козелецького районного суду від 06 грудня 2023 року постановлено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з ч.9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Частиною першою, пунктом 3 частини другої статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах: від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц (провадження № 61-15039св20), від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18 (провадження № 61-10254св20).

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статті 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Вбачається, що ОСОБА_1 скористався наданим йому правом і звернувся до суду з цивільним позовом про розірвання договору поставки та стягнення авансового платежу. При цьому, не погоджуючись із висновком суду першої інстанції про те, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду, позивач оскаржив ухвалу суду першої інстанції до апеляційного суду. Таким чином, звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необгрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу є обгрунтованим.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду враховує, що ухвалою суду першої інстанції було закрито провадження у справі і роз`яснено позивачеві, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду, тобто судом спір по суті не розглядався та не вирішувалося питання щодо суті позовних вимог, оскільки ухвала була прийнята з процесуальних питань та не є остаточним рішенням суду, ухваленим після закінчення судового розгляду. Таким чином, Козелецький районний суд не є тим судом, який у даному випадку уповноважений здійснювати розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи ФОП ОСОБА_2 , що необгрунтовані дії позивача це звернення до суду цивільної юрисдикції для вирішення господарського спору, є помилковими.

Ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської обалсті від 22 грудня 2023 року постановлено з додержанням норм процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 06 грудня 2023 року та ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 9 лютого 2024 року.

Головуючий: Судді: