Справа № 643/6356/23
Провадження № 2/643/248/24
29.01.2024 м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Семенової Я.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Кашуби Ю.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про витребування майна та стягнення заборгованості, -
Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача
Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд витребувати у відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» транспортний засіб Volkswagen Passat, 2013 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 270 000,00 гривень, який був переданий ОСОБА_1 на підставі Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019 року, та стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за лізинговими платежами в розмірі 45 492,84 гривень в рахунок компенсації вартості предмета лізингу та 40 830,43 гривень відсотків за користування предметом лізингу, а загалом 86 323,27 гривень.
В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилався, що 19.09.2019 між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір фінансового лізингу за №НАН0А!00000052, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хаславською К.В. та зареєстрований у реєстрі під №3536. Відповідач, згідно з умовами Договору лізингу, отримав від позивача у платне користування транспортний засіб Volkswagen Passat, 2013 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлені у Додатку 2 Графіку лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Вказаний автомобіль належить АТ КБ «ПриватБанк». 20.09.2019 між сторонами підписано акт приймання - передачі предмету лізингу. Станом на червень 2023 року предмет лізингу відповідачем не повернуто, місцезнаходження транспортного засобу позивачу невідоме, прострочену заборгованість за лізинговими платежами відповідач не сплатив. Посилаючись на вимоги ст. 387 ЦК України, вважаючи, що відповідач незаконно, без відповідної правової підстави, заволодів спірним транспортним засобом, позивач, як власник предмету лізингу, просить витребувати майна у відповідача, оскільки, як на думку позивача, останній утримує його у себе без будь-якої на те правової підстави. Таким чином, просить витребувати у відповідача ОСОБА_1 та передати Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» вказаний вище транспортний засіб, який був переданий ОСОБА_1 на підставі Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019 та стягнути з відповідача заборгованість за лізинговими платежами на загальну суму в розмірі 86 323,27 гривень, вирішити питання про розподіл судових витрат.
Аргументи учасників справи
Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався, будь-яких клопотань або заяв від відповідача не надходило.
Рух справи
Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 18 липня 2023 року відкрив провадження у справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про витребування майна та стягнення заборгованості, постановив про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначив проведення підготовчого засідання.
Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 20 вересня 2023 року закрив підготовче провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про витребування майна та стягнення заборгованості, призначив справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи.
Участь у справі сторін та інших учасників справи
Представник позивача, який приймав участь у розгляді справи в режимі віделконференції, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у пред`явленому позові.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило, процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.
За правилами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд, беручи до уваги, що всі учасники справи належним чином та своєчасно сповіщені про дату, час і місце розгляду справи, враховуючи, що позивач у судовому засіданні представлений повноважним представником, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача, проти чого у судовому засіданні не заперечував представник позивача.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
19.09.2019 між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір фінансового лізингу №НАН0А!00000052, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хаславською К.В. та зареєстрований у реєстрі за № 3536.
Відповідно до п. 2.2 договору лізингу, лізингодавець передає у платне володіння та користування предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік виписку, ціна одиниці, кількість та загальна вартість якого на момент укладення договору наведенні в статті 14 п. 14.1 цього договору, додатку №1, а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та платежі з відшкодування витрат лізингодавця, пов`язаних з виконанням договору, на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно з умовами договору.
Згідно з вимогами п. 2.3 договору лізингу, строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу становить 60 місяців (п. 14.2 договору лізингу) та складається з періодів лізингу, зазначених в Додатку 2 «Графік сплати лізингових платежів» до договору лізингу та починається з дати підписання сторонами акту приймання передачі предмета лізингу.
Як убачається з копії Специфікації, яка є Додатком № 1 до договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019, та акту приймання - передачі, предметом договору лізингу є автомобіль марки Volkswagen Passat, 2013 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 270 000,00 гривень. Датою приймання - передачі предмету лізингу є 20.09.2019.
Доказів на підтвердження обставин того, що транспортний засіб марки Volkswagen Passat, 2013 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 270 000,00 гривень, належить ПАТ КБ «Приват-банк», як то свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, як про це зазначає позивач у пред`явленому позові, матеріали справи не містять.
Згідно з п. 8.2.1. Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019, у разі настання події дефолту лізингодавець надає лізингоодержувачу письмове повідомлення про настання події дефолту та вимогу про повернення предмета лізингу лізингодавцю із зазначенням строку його повернення.
Як убачається з вимог п. 8.2.5. Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019, якщо лізингоодержувач не усунув подію дефолту та не здійснив повне погашення заборгованості за договором протягом 30 календарних днів з моменту виникнення події дефолту, сторони погодили, що лізингодавець має право згідно зі ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору. Договір вважається розірваним у дату, зазначену в повідомленні. Одностороннє розірвання договору не звільняє лізингоодержувача від відповідальності за порушення зобов`язань за цим договором.
У свою чергу, умовами п. 13.8. Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019, сторонами погоджено, що будь-які повідомлення, запити та кореспонденція за цим договором або у зв`язку з ним повинні бути в письмовій формі, можуть передаватися по електронній пошті, за умови, що оригінали важливої кореспонденції і документації повинні передаватися визнаною в Україні кур`єрською службою або вручатися особисто.
Абзацом другим п. 13.8. Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019 сторонами визначено, що будь-яке таке повідомлення повинно бути адресовано одержувачу на його адресу, що вказана нижче, або за іншою адресою, яку може час від часу повідомляти в письмовій формі одержувач відправнику, як адресу одержувача. Для доказу вручення повідомлення або документа буде достатнім довести, що доставка була здійснено особисто або, що конверт, що містить повідомлення або документ, мав вірно вказану адресуі був відправлений (відповідно до вимог даного пункту, і всі поштові витрати були повністю оплачені), або що повідомлення електронною поштою було відправлено на адресу електронної пошти відповідної сторони, як зазначено нижче. Адреса лізингоодержувача зазначена в п. 15 цього Договору: АДРЕСА_1 .
Згідно з п. 15 Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019 адресу проживання лізингоодержувача ОСОБА_1 сторонами погоджено, як таку: АДРЕСА_1 .
Відтак, письмове повідомлення про настання Події дефолту за Договором фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019 не було направлено лізингодавцем на правильну адресу лізингоодержувача, чим АТ КБ «ПриватБанк» порушено вимоги п. 13.8. Договору фінансового лізингу. Більш того, в місті Харкові взагалі відсутня вулиця Тракторобудівників, а відтак, така адреса, як АДРЕСА_2 , серед об`єктів топоніміки м. Харкова не існує. Таким чином АТ КБ «ПриватБанк» при направленні на адресу ОСОБА_1 письмового повідомлення про настання Події дефолту порушив умови п. 13.8. Договору фінансового лізингу АТ КБ «ПриватБанк», направивши його на неіснуючу в м. Харкові адресу, яка, відповідно, не є правильною адресою лізингоодержувача.
Таким чином, підтвердження того, що АТ КБ «ПриватБанк» скеровувало 15 березня 2023 року на адресу проживання ОСОБА_1 , погоджену сторонами в п. 15 Договору фінансового лізингу, письмове повідомлення про настання Події Дефолту за Договором фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019, як це погоджено сторонами в п. 13.8. Договору, при матеріалах справи відсутні.
Відтак, підтвердження того, що АТ КБ «ПриватБанк» скеровувало 01 травня 2023 року на адресу проживання ОСОБА_1 , погоджену сторонами в п. 15. Договору фінансового лізингу, письмове повідомлення Про розірвання договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019, як це погоджено сторонами в п. 13.8. Договору, при матеріалах справи відсутні.
Разом з тим, бере до уваги, що зі змісту наданих суду списків згрупованих відправлень від 28.03.2023 та від 09.05.2023, описів вкладень від 28.03.2023 та від 09.05.2023, доданих АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження направлення ним на адресу ОСОБА_1 письмового Повідомлення про настання події дефолту та Повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу, то вони також містять неправильну адресу ОСОБА_1 , за якою вказані повідомлення спрямовувалися на адресу останнього АДРЕСА_2 .
Водночас, суд зважає на те, що умовами Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019 сторонами не погоджувалася електронна адреса лізингоодержувача ОСОБА_1 .. Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо повідомлення ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» іншої своєї поштової адреси, на яку АТ КБ «ПриватБанк» міг би направляти будь-яку письмову кореспонденцію.
Згідно з копією статуту у новій редакції АТ КБ «Приватбанк» за рішенням загальних зборів акціонерів від 06 червня 2019 року тип банку з Публічного акціонерного товариства змінено на Акціонерне товариство комерційний банк. У зв`язку із зміною типу банку, змінено найменування банку з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду
Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо повернення майна, набутого за договором фінансового лізингу, які регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж, поставку та Закону України «Про фінансовий лізинг», в редакції, що діяла на час укладення договору.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За приписами ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 638, ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.
Правилами ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», в редакції, що діяла на час укладення договору, визначено, що фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно - правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізинго-одержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Як зазначено у ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
За змістом ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання припиняються.
За правилами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Як убачається з п. 6.3.3. Договору фінансового №НАН0А!00000052 від 19.09.2019 лізингодавець має право відмовитися від цього договору шляхом його дострокового розірвання у випадках, передбачених чинним законодавством України.
Підпунктом 1 пункту 8.1. Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019 визначено, що для цілей договору подією дефолту вважається будь - яка з наступних подій, зокрема, прострочення виконання фінансових зобов`язань за договором 30 днів.
Згідно з п. 8.2.1. Договору фінансового лізингу у разі настання події дефолту лізингодавець надає лізингоодержувачу письмове повідомлення про настання події дефолту та вимогу про повернення предмета лізингу лізингодавцю із зазначенням строку його повернення.
Як зазначалося судом вище, згідно з вимогами п. 8.2.5. Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019, якщо лізингоодержувач не усунув подію дефолту та не здійснив повне погашення заборгованості за договором протягом 30 календарних днів з моменту виникнення події дефолту, сторони погодили, що лізингодавець має право згідно зі ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору. Договір вважається розірваним у дату, зазначену в повідомленні. Одностороннє розірвання договору не звільняє лізингоодержувача від відповідальності за порушення зобов`язань за цим договором.
Абзацом другим п. 13.8. Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019 сторонами визначено, що будь-яке таке повідомлення повинно бути адресовано одержувачу на його адресу, що вказана нижче, або за іншою адресою, яку може час від часу повідомляти в письмовій формі одержувач відправнику, як адресу одержувача. Для доказу вручення повідомлення або документа буде достатнім довести, що доставка була здійснена особисто або, що конверт, що містить повідомлення або документ, мав вірно вказану адресуі був відправлений (відповідно до вимог даного пункту, і всі поштові витрати були повністю оплачені), або що повідомлення електронною поштою було відправлено на адресу електронної пошти відповідної сторони, як зазначено нижче. Адреса лізингоодержувача зазначена в п. 15 цього Договору: АДРЕСА_1 .
Як встановлено судом, Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» в порушення умов п. 13.8. Договору фінансового лізингу направило Повідомлення про дефолт та Повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу не на правильну адресу ОСОБА_1 , погоджену сторонами в п. 15 Договору фінансового лізингу АДРЕСА_1 , а на неіснуючу в місті Харкові адресу АДРЕСА_2 .
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг», в редакції, яка діяла станом на час направлення АТ КБ «ПриватБанк» на адресу ОСОБА_1 повідомлення про розірвання Договору фінансового лізингу (01.05.2023) та яка є чинною станом на час розгляду справи судом, після отримання лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу лізингодавець має право відмовитися від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингоодержувача, та/або вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу, у тому числі у безспірному порядку, на підставі виконавчого напису нотаріуса: 1) у разі якщо лізингоодержувач не сплатив за договором фінансового лізингу лізинговий платіж частково або в повному обсязі та прострочення становить більше 60 календарних днів; 2) за наявності інших підстав, встановлених договором фінансового лізингу або законом.
Вимогами ч. 5 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг», в редакції, яка діяла станом на час направлення АТ КБ «ПриватБанк» на адресу ОСОБА_1 повідомлення про розірвання Договору фінансового лізингу (01.05.2023) та яка є чинною на час розгляду справи судом, для цілей цієї статті сторона вважається повідомленою про відмову від договору та його розірвання, якщо минуло шість робочих днів (у разі якщо договором не передбачено більший строк) з дня, наступного за днем надсилання іншою стороною відповідного повідомлення на поштову адресу та/або адресу електронної пошти, зазначену в договорі, що розривається.
Як про це зазначалося судом вище, Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» направило Повідомлення про дефолт та Повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу не на правильну адресу ОСОБА_1 , погоджену сторонами в п. 15 Договору фінансового лізингу АДРЕСА_1 , а на неіснуючу в місті Харкові адресу АДРЕСА_2 . Більш того, умовами Договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019 сторонами не погоджувалася електронна адреса лізингоодержувача ОСОБА_1 , як і не містять матеріали справи доказів щодо повідомлення ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» іншої своєї поштової адреси, на яку АТ КБ «ПриватБанк» міг би направляти будь-яку письмову кореспонденцію.
Відтак, АТ КБ «ПриватБанк» при направленні Повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу №НАН0А!00000052 від 19.09.2019 на адресу лізингоодержувача ОСОБА_1 порушив вимоги п. 13.8. вказаного Договору та положень ч. 4, 5 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг» в редакції, яка діяла станом на час направлення АТ КБ «ПриватБанк» на адресу ОСОБА_1 повідомлення про розірвання Договору фінансового лізингу (01.05.2023) та яка є чинною на час розгляду справи судом.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Наведеними вище нормами законодавства передбачено право лізингодавця, у разі невиконання умов договору лізингу лізингоодержувачем, відмовитися від договору лізингу, вимагати розірвання договору та вимагати повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках.
Разом з тим, суд зважає на вимоги ч. 5 ст. 177 ЦПК України, згідно з якими позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Правилами ч. 1, 4 ст. 83 ЦПК України закріплено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Положеннями ч. 8 ст. 83 ЦПК України унормовано, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються.
Водночас, суд звертає увагу, що до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення рішення від позивача не надходило клопотань про долучення до матеріалів справи доказів, які він не мав змоги подати у встановлений законом строк з об`єктивних причин, а, згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
З огляду на наведене вище, суд доходить висновку, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про витребування майна та стягнення заборгованості не підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, судові витрати слід залишити за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст. 11, 12, 13, 81, 89, 137, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про витребування майна та стягнення заборгованості - відмовити.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено 08 лютого 2024 року.
Суддя : Я.Ю. Семенова