Справа № 462/3243/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючої-судді - Гедз Б. М.

за участю секретаря судових засідань - Ясниської В. Я.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи: ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 03.03.2019 у розмірі 45 000 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.2021 року еквівалентно 1 510 200 грн. та судові витрати. В ході судового розгляду ухвалою суду від 09.06.2023 провадження в частині заявлених позовних вимог до відповідача ОСОБА_5 закрито та позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 45 000 грн євро заборгованості за договором позики від 03.03.2019.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що 03.03.2019 між ним та ОСОБА_5 було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_5 отримав від позивача грошові кошти у розмірі 45 000 євро та зобов`язався повернути отримані кошти до 01.09.2019. Після спливу обумовленого в розписці терміну відповідач взятого на себе обов`язку не виконав, позику не повернув. На момент укладення договору позики від 03.03.2019 ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , якій достеменно було відомо про укладення її чоловіком ОСОБА_5 договору позики в інтересах їхньої сім`ї, оскільки листування з приводу повернення ними заборгованості за договором позики від 03.03.2019 позивач здійснював безпосередньо також і з відповідачкою. Оскільки за спільними зобов`язаннями подружжя, що виникають з правочинів вчинених в інтересах сім`ї, останнє відповідає солідарно, просив стягнути з відповідачів заборгованість за договором позики від 03.03.2019.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 13 травня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову, яка постановою Львівського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року скасована та ухвалено нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на майно відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в межах суми позовних вимог 45 000,00 євро, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 04 березня 2021 року 1 510 200,00 грн.

Ухвалою судді від 03 червня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , з метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі.

Згідно ухвали судді від 24 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 23 листопада 2021 року у задоволенні заяви представника відповідача адвоката Зеленіна С.С. про скасування заходів забезпечення позову у справі відмовлено.

30 травня 2022 року Залізничний районний суд м. Львова ухвалою відмовив у задоволенні заяви представника відповідачів адвоката Зеленіна С.С. про скасування заходів забезпечення позову у вказаній справі, постановою Львівського апеляційного суду від 07.11.2022 ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 30 травня 2022 року скасовано, клопотання представника відповідачів адвоката Зеленіна С.С. про часткове скасування заходів забезпечення позову задоволено. Скасовано накладення арешту на рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_3 , відкритий у Акціонерному товаристві «Кредобанк».

Ухвалою суду від 06 червня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідачів адвоката Зеленіна С.С. про заміну заходу забезпечення позову у справі.

Відповідно до ухвали суду від 13 червня 2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Зеленіна С.С. про зустрічне забезпечення позову у цивільній справі відмовлено.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11 серпня 2022 року представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Лазору А.О. поновлено строк подання клопотання про витребування доказів. Задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у справі. Відповідно до Договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах, 2001, який ратифіковано 10 січня 2002 року, у порядку судового доручення доручено компетентному органу Чеської Республіки - The Ministry of Justice of the Czech Republic на запит суду надати відповідні документи та інформаацію. Провадження у справі зупинено до надходження відповіді від компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги.

Згідно ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 19 квітня 2023 року у зв`язку із отриманням документів, складених в ході виконання окремого доручення, поновлено провадження у справі.

09 червня 2023 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача адвоката Лазора А.О., закрито провадження у справі в частині заявлених позовних вимог до відповідача ОСОБА_5 , оскільки розгляд даної справи належить до юрисдикції господарського суду, проведено заміну сторони у справі, а саме відповідача ОСОБА_5 залучено до участі у справі в якості третьої особи у справі.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 21 червня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Зеленіна С.С. про відвід судді Гедз Б.М. у вказаній цивільній справі.

30.06.2023 Залізничним районним судом м. Львова ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Зеленіна С.С. про визнання доказів недопустимими.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, вказаних у позовній заяві, доповнив, що 03.03.2019 він надав позику ОСОБА_5 на суму 45 000 євро із домовленістю про повернення вказаної суми грошових коштів до 01.09.2019, про що останній надав особисто написану ним розписку. У визначений розпискою строк сума боргу не повернута. 24.03.2020 ОСОБА_5 надав розписку, в якій підтвердив факт не виконання взятих на себе за розпискою зобов`язань щодо повернення боргу. З приводу позики він неодноразово звертався до подружжя ОСОБА_6 із вимогою повернути йому грошові кошти у сумі 45 000 євро, однак станом на час розгляду справи зобов`язання залишається повністю невиконаним. Просив позов задоволити.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позицію довірителя та заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Доповнив, що ОСОБА_5 на момент укладення договору позики із позивачем перебував у шлюбі із ОСОБА_3 , отримані 03.03.2019 у позику грошові кошти подружжя ОСОБА_6 , на їхнє переконання, використали для погашення заборгованості фірми PAS-Trans, створеної за законодавством Чеської республіки у формі Товариства з обмеженою відповідальністю та зняття обтяжень, накладених на належний фірмі автобус марки ВОVA, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Подружжя Пасічник є засновниками та учасниками в рівних частках по 50 % кожен з 15.07.2015 вищезгаданої фірми у Чехії, а також з 04.06.2015 Товариства з обмеженою відповідальністю «Віг Тур», адреса реєстрації якої збігається із реєстрацією місця проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Представник позивача у судовому засіданні звертає увагу на те, що згідно інформації, отриманої в порядку виконання судового доручення з Чехії, вбачається, що 17.07.2000 було створено та зареєстровано компанію ТОВ «Вікторія Голд», з 27.05.2015 єдиним учасником (партнером) із статутним капіталом та виконавчим директором є ОСОБА_7 , видалено попередніх партнерів та виконавчих директорів, а з 15.07.2015 проведено зміну назви компанії на ТОВ «ПАС-ТРАНС» та предмет діяльності, в число партнерів із часткою в розмірі 50 000 СZK входить ОСОБА_3 , яка стає виконавчим директором товариства, змінюється спосіб управління компанією, відповідно до якого виконавчі директори діють від імені товариства самостійно. З 09.09.2016 додатково зареєстровано вид діяльності товариства автомобільний транспорт, а саме транспортні засоби, керовані людиною, призначені для перевезення більш, ніж 9 осіб, включаючи водія. При цьому, станом на березень 2019 року, після того, як ОСОБА_5 було надано позивачем позику у сумі 45 000 євро, ТОВ «ПАС-ТРАНС, внесено суму в погашення заборгованості за автобус у сумі 1 086 461 СZK, що у співвідношенні до євро станом на 04.03.2019 становило 42 382,12 євро за курсом НБУ та 40 565,91 євро за середнім банківським курсом. За наведеного, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 як подружжя, несуть солідарний обов`язок за зобов`язанням перед позивачем, просив позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 , допитана як свідок судовому засіданні 16.06.2022, заперечила проти заявлених позовних вимог. Дала показання суду про те, що з 22.09.2001 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . Від шлюбу мають сина, який досяг повноліття. Чоловік працював у сфері туризму, вона займалася вихованням дитини. На даний час вона забезпечує сім`ю самостійно, з 2015 року доглядала за батьком і сином. Чоловік більше 2 років не перебуває в Україні, він за кордоном, де саме їй не відомо, до того, впродовж 3-ох років, періодично перетинав кордон України і повертався, проте вони рідко бачилися, відносин з ним не підтримує ніяких, вважає, що їхня сім`я розпалася, з ОСОБА_5 спілкувалися лише з питань, що стосуються виховання та утримання сина. З позивачем була знайома, він працював на туристичній фірмі, де її чоловік ОСОБА_5 був співвласником. Про позику їй не було нічого відомо до вересня 2019 року, поки до неї через додаток «Viber» не звернувся позивач чи відомо їй про ситуацію. З даного приводу вона спитала ОСОБА_5 , який їй деталей не розповідав, лише в загальному пояснив, що мова йде про позику. Вона намагалася з`ясувати у ОСОБА_5 долю, отриманих ним в позику грошових коштів, однак він відповів, що це не її справа. Ознайомлюючись з матеріалами справи, дізналася про суму позики 45 тисяч євро. Заявляє, що при отриманні позики і написанні розписки вона не була присутня. ОСОБА_5 не доводив її до відома, що взяв позику. Тобто до вересня 2019 року, поки до неї не звернувся позивач, їй нічого не було відомо ні про позику, ні про цілі цієї позики. Про суть позики дізналася з переписки з позивачем у додатку «Viber». Її батьки і свекруха на даний час допомагають утримувати сім`ю, свекруха надсилає кошти з Чехії. Пояснила, що вона і ОСОБА_5 є співзасновниками фірми «ПАС-ТРАНС», з 2015 року в Чехії, однак, вона ніколи не здійснювала керівництва цією фірмою. В 2015 році вона лише з`їздила в Чехію, оскільки ОСОБА_5 сказав їй, що так треба, але для чого фірма не пояснював. Заперечила, що є засновником «Пас-Транс», «Віг-Тур» та «Спарт Груп» та уточнила, що є лише співзасновником таких. У 2018 році дійсно була в Чехії, але їздила тоді до свекрухи. Їй не відомо про будь-які дивіденти від здійснення підприємницької діяльності, після березня 2019 року вона жодного рухомого чи нерухомого майна не придбала, банківских рахунків не відкривала, кордон України не перетинала. Про придбання автобусів в кредит їй нічого не відомо, як і не відомо про позики вчинені ОСОБА_5 після березня 2019 року. Зазначила, що засновником «Віг - Тур» в 2015 році стала формально, та рівні частки в такій у розмірі по 50% має разом з ОСОБА_5 . Підсумовуючи викладене, зазначила, що є співвласником двох фірм, але жодним чином не бере участі в діяльності таких фірм, ніяких документів підприємства, платіжних доручень не підписувала. Звернула увагу на те, що є засновником, а не директором підприємств. При цьому зауважила, що їй не відомо як призначається директор, додатково повідомила, що вони з чоловіком є засновниками товариства «ПАС-ТРАНС», але їй не відомо про те, що вона є і директором такого товариства. Просила у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечив, покликаючись на те, що ОСОБА_3 не є стороною договору позики грошових коштів від 03.03.2019, не надавала згоди (письмової чи усної) на укладення такого договору і не є по ньому поручителем. Відповідачу не було нічого відомо як про сам факт укладення договору позики її чоловіком, так і про те, куди ним були скеровані отримані від позики грошові кошти. Про наявність в її чоловіка боргу відповідач дізналась лише після того, як позивач, не зв`язавшись із чоловіком, звернувся безпосередньо до неї через мережу «Вайбер» у вересні 2019 року. Вказує, що у матеріалах справи відсутні дані про те, що такий договір позики укладався ОСОБА_5 в інтересах сім`ї, відповідач, допитана як свідок у справі, заперечує використання грошових коштів від позики в інтересах їхньої сім`ї, позивачем зворотного не доведено, а саме доведення факту укладення договору позики від 03.03.2019 в інтересах сім`ї є першою умовою, яка дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника) та на яку звертає увагу у своїх постановах Верховний Суд. Крім того, відповідач зі своєї сторони надала достатньо доказів на підтвердження тієї обставини, що після укладення ОСОБА_5 договору позики від 03.03.2019, подружжя та їх син не придбали/набули у власність жодного нерухомого/рухомого майна, та за рахунок таких грошових коштів не були погашені жодні кредити, відсутні будь-які докази використання таких коштів в інтересах сім`ї. Зазначає, що наведені стороною позивача аргументи про використання отриманих від позики грошових коштів на придбання у лізинг автобуса в ході договірних відносин між чеськими компаніями «ПАС-ТРАНС» та «Конфін» є лише припущеннями, до того ж, усі договори від імені ТзОВ «ПАС-ТРАНС» укладав, підписував ОСОБА_5 , ним же здійснювався контроль господарської діяльності, оскільки відповідно до вимог законодавства Чехії є уповноваженим директором товариства. В свою чергу, ОСОБА_3 хоч і була співзасновником «ПАС-ТРАНС», проте ніколи не вела господарської діяльності вказаного товариства, не укладала жодних договорів, не володіє жодною інформацією про стан справ компанії. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі у зв`язку із безпідставністю заявлених вимог.

Третя особа у справі ОСОБА_5 , належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання вчергове не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Положенням ч. 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки неявка належним чином повідомленої третьої особи у справі ОСОБА_5 , не перешкоджає проведенню розгляду справи, за відсутності з даного приводу заперечень інших учасників справи, суд приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_5 .

Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, вивчивши матеріали справи, оглянувши представлений позивачем у судовому засіданні оригінал розписки від 03.03.2019, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх у сукупності, приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Як встановлено матеріалами справи 03.03.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір позики грошових коштів на суму 45 000 євро та згідно змісту письмової розписки, наданої позивачу ОСОБА_5 , останній зобов`язувався повернути вказану суму у строк до 01.09.2019.

24.03.2020 ОСОБА_5 було письмово підтверджено про те, що станом на 24.03.2020 він не повернув позивачу ОСОБА_1 , отриману від нього суму у розмірі 45 000 євро згідно розписки від 03.03.2019.

Станом на час розгляду справи, оригінал розписки перебуває у позивача, що підтверджує не виконання зобов`язання за договором позики від 03.03.2019.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Крім цього, згідно з нормами статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до положень частини 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Нормами статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Стаття 527 ЦК України передбачає, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Також норми статті 625 ЦК України зазначають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, звертаючись до суду із позовом про стягнення суми заборгованості за договором позики, укладеним 03.03.2019 ним із ОСОБА_5 просив суд стягнути борг солідарно як з відповідача ОСОБА_5 , так і з відповідачки ОСОБА_3 , яка, будучи дружиною позичальника, несе солідарну відповідальність перед кредитором по сплаті боргу.

В ході судового розгляду, 09 червня 2023 року ухвалою суду закрито провадження у справі в частині заявлених позовних вимог до відповідача ОСОБА_5 , оскільки розгляд даної справи належить до юрисдикції господарського суду, проведено заміну сторони у справі, а саме відповідача ОСОБА_5 залучено до участі у справі в якості третьої особи у справі.

Відповідно до ч.2, 4 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16 /щодо тлумачення укладення угод в інтересах сім`ї/, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Внаслідок укладення кредитного договору у подружжя виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Таку правову позицію підтримав і Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 490/6024/16-ц /провадження № 61-22579св18/.

Верховний Суд 03 травня 2018 року у справі № 639/7335/15-ц /провадження № 61-1028св18/ висловив позицію, що тлумачення ч. 4 ст. 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину.

Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї.

Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів.

Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї.

Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб у 2001 році, станом на час укладення договору позики 03.03.2019 перебували у шлюбі.

Будучи допитана як свідок у судовому засіданні, позивач стверджує, що шлюбні відносини із ОСОБА_5 протягом тривалого часу припинені, спілкуються лише з питань, що стосуються їхнього сина, про договір позики, укладений її чоловіком, нічого не було відомо до часу звернення до неї позивача через мережу «Viber».

Разом з тим, судом критично оцінюються наведені покази свідка, оскільки такі, на переконання суду, є суперечливими.

Станом на час укладення договору позики, ОСОБА_3 протягом тривалого часу, більше 18 років, перебувала у шлюбі із ОСОБА_5 , відомостей про звернення до суду з приводу розірвання шлюбу чи даних про тривале проживання подружжя окремо суду не представлено, що свідчить про міцність та довірливість усталених відносин подружжя.

Щодо твердження відповідача про абсолютну необізнаність про укладення її чоловіком договору позики слід звернути увагу на наступне.

Як вбачається із змісту переписки у додатку «Viber» між ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 , останні вели особисте листування з приводу виниклого зобов`язання.

Відповідач не заперечує факту листування з позивачем та зазначає, що дізналась про наявність договору позики вперше безпосередньо від позивача в ході переписки із ним.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 зазначає, що повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

Оскільки у даному випадку, судом беззаперечно встановлено сторін листування, та відсутності заперечення сторін щодо змісту такої переписки, відтак представлений витяг із листування між позивачем та відповідачем у мережі «Viber» є належним та допустимим доказом у справі у відповідності до вимог ст. 76-80 ЦПК України.

Так, щодо ствердження відповідача про необізнаність щодо боргового зобов`язання від 03.03.2019 перед позивачем, суд звертає увагу на те, що наведені вище твердження відповідача спростовуються самим же змістом згаданої переписки, оскільки остання, наполягаючи на тому, що не спілкується із чоловіком, тим не менше на запитання позивача про те, чи вона обізнана про ситуацію, яка виникла та порушення погоджених строків розрахунку до 05.09., надісланих повідомленнями протягом 14 год. 30 хв. 14 год. 36 хв., відповідач вже о 14 год. 38 хв. ствердно повідомила, що «зараз знаю…тепер знаю» та « ОСОБА_8 казав, що ми виставили будинок» о 14 год. 42 хв., що зважаючи на проміжок часу для відповіді всього у декілька хвилин та характер неофіційного спілкування між сторонами, однозначно свідчить про обізнаність відповідача щодо договірних зобов`язань із позивачем ще до початку згаданого листування та в той же час узгодженість спільної позиції подружжя щодо порядку повернення заборгованості.

До того ж, покликаючись на те, що ОСОБА_5 не повідомляв їй про укладений ним договір позики, його предмет та умови, на запитання позивача у листуванні відповідач жодним чином не заперечує свою причетність до виниклих між її чоловіком та позивачем, як сторін договору, відносин, не ставить будь-яких уточнюючих питань, намагаючись з`ясувати про що конкретно йде мова, повідомлення позивача у переписці щодо необхідності повернення боргу, строків такого повернення та прохання позивача вплинути на ОСОБА_5 з метою швидкого повернення грошових коштів, не викликали у відповідача ОСОБА_3 , яка стверджує, що на той момент нічого не знала про будь-які боргові зобов`язання чоловіка, ні здивування, ні заперечення, не спростовує міркувань позивача щодо саме її можливості якимось чином вплинути на ситуацію.

Аналізуючи викладене, встановлено, що поведінка відповідача в ході намагання позивачем врегулювання спору в досудовому порядку, повністю спростовує покази відповідача з приводу повної необізнаності про договір позики від 03.03.2019, надані нею в ході судового розгляду справи.

За наведеного, суд критично оцінює надані відповідачем ОСОБА_3 в судовому засіданні покази як свідка, яка є дружиною сторони у справі, відтак є зацікавленою у результатах вирішення справи, та розцінюються судом як такі, що надані стороною з метою уникнення відповідальності за борговими зобов`язаннями перед позивачем, оскільки такі повністю спростовуються наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Сторона відповідача, покликаючись на відсутність доведеності позивачем двох обов`язкових умов для солідарної відповідальності подружжя за зобов`язаннями, а саме що позика була укладена ОСОБА_5 в інтересах сім`ї та майно, одержане від такої позики, використане в інтересах сім`ї, в свою чергу на обґрунтування своїх заперечень, зокрема і використання ОСОБА_5 отриманих грошових коштів в інтересах сім`ї, посилається по суті лише на показання відповідача, надані нею в якості свідка, жодних належних доказів на безсумнівне спростування, викладених у позові обставин відповідачем не представлено, відомості щодо звернення відповідача до суду із позовом про визнання договору позики від 03.03.2019 недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди відсутні.

В матеріалах справи міститься представлена позивачем роздруківка повідомлення, надісланого 10.01.2019 електронною поштою від ОСОБА_9 позивачу, пересланого від ОСОБА_10 , як надалі встановлено судом директора ТОВ «Конфін», згідно змісту якого вбачається, що до укладення із позивачем договору позики на суму 45 000 євро, ОСОБА_5 повідомив про наявність в нього потреби сплати частини заборгованості за договором № 1741 у розмірі 35 000 євро + ПДВ.

Стороною відповідача вказаного факту жодним чином не спростовано.

Під час судового розгляду справи, в ході судового доручення, від компетентного органу Чеської Республіки також отримано наступну інформацію.

Так, згідно повного витягу з торгового реєстру, який веде Крайовий суд у м. Градець-Кралове, 15 липня 2015 року зареєстровано за адресою Добра мисл, 659, 543, 71 Гостінне ТОВ «ПАС-ТРАНС», виконавчими директорами якого є ОСОБА_11 та з 15 липня 2015 року ОСОБА_12 (місце проживання: АДРЕСА_1 ). Предметом підприємницької діяльності вказаного ТОВ з 09 вересня 2016 року зареєстровано автомобільний транспорт транспортні засоби, керовані людиною, призначені для перевезення більш ніж 9 осіб, включаючи водія.

Як вбачається із представленого на виконання судового доручення договору лізингу № 1741, від 12.03.2019 між ТОВ «Конфін», виконавчий директор Філіп Конечний, та ТОВ «ПАС-ТРАНС» було укладено договір, згідно умов якого лізингодавець ТОВ «Конфін» зобов`язався передати лізингоодержувачу ТОВ «ПАС-ТРАНС» у користування не новий вживаний автобус VDL BOVA FHD2-51, ціна якого із ПДВ становила 1 034 736 CZK, строком лізингу на 60 місяців та кількістю щомісячних платежів: 60, позачерговий платіж із ПДВ предмета лізингу визначено у розмірі 605 000 CZK.

Згідно періодичної банківської виписки за період березня 2019 року, 13.03.2019 вчинено лізингові платежі № 1741 на суму 100 000,00 CZK, та на суму 750 000,00 CZK, 14.03.2019, 19.03.2019 ТОВ «ПАС-ТРАНС» вчинено лізингові платежі № 1741 на суму 85 000,00 CZK.

Згідно угоди про розірвання договору лізингу № 1741 між ТОВ «Конфін» та ТОВ «ПАС-ТРАНС», предмет лізингу (не новий вживаний рейсовий автобус VDL BOVA FHD2-51) буде проданий за договором купівлі-продажу, оскільки згідно з договором лізингу, лізингоодержувач сплатив лізингодавцю позачерговий платіж у розмірі 500 000 CZK.

Відповідно до відповіді Муніципалітету міста Врхдабі Департаменту транспорту компанія ТОВ «ПАС-ТРАНС» була зареєстрована як власник або користувач автобуса марки BOVА, з реєстраційним номером 6Н7 9793.

Суд приймає до уваги слушні зауваження сторони позивача з приводу того, що зважаючи на те, що договір позики між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено 03.03.2019 на суму 45 000 євро, а вже з 13.03.2019 Товариством, співзасновниками та директорами якого є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , здійснено проплати за договором лізингу щодо транспортного засобу на загальну суму у співвідношенні курсу валют єврочеської крони наближену до суми позики.

Метою здійснення підприємництва є досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За загальним правилом ст. 60 Сімейного кодексу України, незалежно від форми ведення бізнесу (фізична особа-підприємець, товариство з обмеженою відповідальністю, акціонерне товариство тощо), все майно, набуте за час шлюбу, є спільним майном подружжя.

Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Така правова позиція закріплена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 р. у справі № 638/18231/15-ц.

Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

У даному випадку, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , перебуваючи у шлюбі із позичальником, в той же час разом із ним є рівноправними співзасновниками та виконавчими директорами Товариства, в ході діяльності якого, з метою отримання спільного прибутку/вигоди (набуття за договором лізингу у власність транспортного засобу), здійснювалась сплата платежів у сумі у валютному співвідношенні рівноцінній сумі, попередньо отриманої від позивача ОСОБА_1 позики грошових коштів.

Суд критично оцінює показання ОСОБА_3 , надані в судовому засіданні щодо її необізнаності з приводу діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАС-ТРАНС» та своїх повноважень, оскільки співзасновниками та виконавчими директорами вказаного Товариства відповідач спільно із своїм чоловіком ОСОБА_5 є протягом тривалого часу, а саме з 2015 року, саме виконавчий директор є уповноваженим представником юридичної особи та несе відповідальність за здійснення господарської діяльності Товариством, відомості щодо вжиття відповідачем заходів для її звільнення з посади директора/виключення із числа учасників Товариства «ПАС-ТРАНС» відсутні.

Крім того, як вбачається з інформації з відкритих державних реєстрів ФОП ОСОБА_3 , окрім декількох інших юридичних осіб, є також засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Віг-Тур», директором якого є ОСОБА_5 .

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В частині щодо наведених представником відповідача низки позицій Верховного Суду для їх врахування судом до спірних правовідносин, зокрема постанови Верховного Суду від 27 квітня 2016 року у справі № 537/6639/13-ц, від 14 вересня 2016 року у справі № 334/5907/14, від 31 січня 2023 у справі № 369/1229/20 та від 01 березня 2023 року у справі № 285/3873/20, суд звертає увагу на те, що при застосуванні норм права до спірних правовідносин Велика Палата Верховного Суду в той же час вказує на те, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, оскільки такі правові висновки вислолюються з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, а тому не є універсальними та типовими до всіх справ (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі

№ 154/3029/14-ц). У даному випадку, за встановлених судом в ході судового розгляду справи фактичних обставин, вбачається наявність інших обставин, ніж ті,на які покликається сторона відповідача у наведеній вище судовій практиці Верховного Суду та не може бути взята до уваги в межах розгляду вказаної справи.

З урахуванням вказаного, суд приходить до переконання, що зібраними та дослідженими судом доказами, доведений факт використання отриманих ОСОБА_5 у позику від ОСОБА_1 грошових коштів в інтересах сім`ї, а саме в межах здійснення подружжям господарської діяльності як директорами Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАС-ТРАНС», зареєстрованої у Чеській республіці, а відтак заявлені позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підставні та підлягають до задоволення.

Щодо покликання представника відповідача на недопустимість доказів, отриманих в ході виконання судового доручення, з приводу пропуску стороною позивача строку звернення із клопотанням про витребування доказів та у подальшому неналежне їх засвідчення, суд зазначає наступне.

Визнання доказу недопустимим - це не обов`язок, а право суду.

Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише після того, як дослідить його у судовому засіданні. Недопустимість доказу не є для суду очевидною. Сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу.

Згідно з п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", якщо при дослідженні письмових доказів особою, яка бере участь у справі, буде подана заява про те, що доданий до справи або поданий іншою особою для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій особа, яка подала заяву, повинна подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів. У разі необхідності суд сприяє особі, яка зробила заяву, у збиранні доказів.

Якщо суд дійде висновку, що доказ є недопустимим, він не бере цей доказ до уваги, тобто не може обґрунтовувати ним своє рішення. Разом з тим суд повинен у мотивувальній частині рішення зазначити, чому саме він цей доказ відхиляє.

Так, питання строку звернення із клопотанням про витребування доказів вже було предметом судового розгляду та вирішено ухвалою суду від 11.08.2022, в ході якої представнику позивача судом було поновлено строк для подання клопотання доказів.

Крім того, в матеріалах справи міститься належним чином здійснений нотаріальний переклад, отриманих від Чеської Республіки на виконання судового доручення документів, відтак жодних підстав для визнання таких доказів недопустимими судом не встановлено.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню також понесені позивачем судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 11 350.00 грн.

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю третьої особи: ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 вид. Личаківським РВ УМВС України у Львівській області, проживає за адресою: АДРЕСА_3 борг за договором позики від 03.03.2019 у розмірі 45 000 (сорок п`ять тисяч) євро.

Стягнути із ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 вид. Личаківським РВ УМВС України у Львівській області, проживає за адресою: АДРЕСА_3 судовий збір в розмірі 11 350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) гривень.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 вид. Личаківським РВ УМВС України у Львівській області, проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 19.02.2024

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно. Оригінал рішення у справі № 462/3243/21

Суддя: Б.М.Гедз