ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

04 квітня 2024 року

м. Харків

справа № 643/12492/18

провадження № 88ц/818/7/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - Відкрите акціонерне товариство «Трест «Південзахіденергобуд» (Приватне акціонерне товариство «Трест «Південзахіденергобуд»),

третя особа - Регіональне відділення фонду державного майна України по Харківській області,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2

розглядаючи заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2019 року в складі судді Довготько Т.М.

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Трест «Південзахіденергобуд» (Приватного акціонерного товариства «Трест «Південзахіденергобуд»), третя особа: Регіональне відділення фонду державного майна України по Харківській області про визнання права користування житловим приміщенням.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено, визнано за нею право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

На вказане заочне рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Постановою Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено, заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2019 року - скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено; вирішено питання щодо судових витрат.

11 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду апеляційної інстанції із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року.

Справа надійшла до суду апеляційної інстанції 25 березня 2024 року.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 26 березня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в приміщенні Харківського апеляційного суду на 30 квітня 2024 року о 10-45 год.

04 квітня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву про відвід судді Бурлака І.В.

Заява мотивована тим, що підставою для перегляду справи за нововиявленими обставинами вона вважає висновки Полтавського апеляційного суду у справі № 643/14938/16-ц за позовом ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру. Саме цю справу у 2018 році переглядала колегія суддів Харківського апеляційного суду під головуванням судді Бурлака І.В., та постанову Харківського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року скасовано постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року. Рішення судді Бурлака І.В. у справі № 643/14938/16-ц є незаконним, несправедливим та необґрунтованим, мало для неї негативні наслідки, порушило її право на житло, у зв`язку з чим у неї виникли сумніви щодо неупередженості та безсторонності судді у цій справі. Крім того, суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі.

Перевіривши доводи заяви ОСОБА_1 судова колегія вважає, що заявлений відвід є необґрунтованим, виходячи з наступного.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

У п.п.104-106 рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2013 року по справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) зазначено, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (І) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ІІ) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполучного Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), п. 32, Reports 1996-III).

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Статтями 36, 37 ЦПК України передбачені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Так, частинами 1 та 2 статті 36 ЦПК України передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Частиною 4 статті 36 ЦПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. Зокрема, частиною 5 статті 37 ЦПК України передбачено, що суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що підставою для відводу судді Бурлака І.В. є її незгода з судовим рішенням апеляційного суду від 11 грудня 2018 року у справі № 643/14938/16-ц, постановленим під головуванням судді Бурлака І.В., яке скасовано постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року.

Однак, рішення судді в іншій справі не може бути підставою для відводу судді, що прямо передбачено частиною 4 статті 36 ЦПК України.

До того ж, при новому розгляді справи № 643/14938/16-ц ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 червня 2020 року апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 закрито на підставі того, що оскаржуваним судовим рішенням питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, та вказана ухвала в цій частині залишена без змін постановою Верховного Суду від 19 травня 2021 року.

Постанова Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року у даній справі, про перегляд якої за нововиявленими обставинами просить ОСОБА_1 , є чинною, в касаційному порядку не скасована, тому норма частини 5 статті 37 ЦПК України, якою передбачено, що суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі, не підлягає застосуванню.

Крім того, вимогами частини 13 статті 33 ЦПК України передбачено, що розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами здійснюється тим самим складом суду, який ухвалив рішення, що переглядається, якщо справа розглядалася суддею одноособово або у складі колегії суддів.

ОСОБА_1 не надала доказів прямої або побічної заінтересованості судді Бурлака І.В. у розгляді даної справи, які б викликали обґрунтовані сумніви у її неупередженості і об`єктивності, що можуть бути основані лише на фактичних обставинах, а не на припущеннях (рішення Європейського суду з прав людини від 26 вересня 2019 року у справі «Іліє проти Румунії»).

Судова колегія констатує відсутність будь-яких підстав стверджувати, що суддя Бурлака І.В. виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

Інших підстав, передбачених законом, які б унеможливлювали участь у розгляді даної справи судді Бурлака І.В., і викликали б необхідність її відводу, заявницею не наведено.

Заява ОСОБА_1 не свідчить про наявність підстав, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України, та зводиться лише до її незгоди з рішенням суду в іншій справі. Отже, доводи заявленого відводу є необґрунтованими.

Згідно частини 3 статті 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

З огляду на необґрунтованість заявленого відводу, колегія суддів вважає за необхідне відповідно до частини 3 статті 40 ЦПК України передати питання про відвід на розгляд іншому судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною 1 статті 33 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.36, 37, 40 ЦПК України

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Бурлака І.В.- визнати необґрунтованою.

Справу передати на автоматизований розподіл для визначення суддів для розгляду заяви про відвід у відповідності до частини 1 статті 33 ЦПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з дня її підписання, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина