Справа № 697/826/23
Провадження № 2/697/44/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Скирди Б.К.,

за участю секретаря судового засідання Кадухи А.А.,

представника позивача адвоката Головачевої О.М.,

представника відповідача адвоката Кушнеренка І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Канів, Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Головачева Ольга Миколаївна до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) в інтересах якої діє представник адвокат Головачева О.М. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі також ОСОБА_2 , відповідач) про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 06.12.2003 перебували у шлюбі, зареєстрованому у Відділі реєстрації актів громадянського стану Канівського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 270.

21.01.2021 на підставі рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 697/2353/20 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

В період шлюбу сторони набули у спільну сумісну власність нерухоме майно, що є об`єктом спільної сумісної власності, а саме: 1) автомобіль NISSAN X-TRAIL, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна: 1997, VIN-код: НОМЕР_2 , вартістю 369 340,00 грн.; 2) земельну ділянку площею 0,0949 га, кадастровий номер: :02:002:0579 за адресою: Черкаська область, Канівський район, с. Бобриця, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1737, виданий 23.10.2015 приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Стеблиною С.В.; 3) земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер: :02:002:0580 за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1735, виданий 23.10.2015 приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Стеблиною С.В.; 4) житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 56,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1733, виданий 23.10.2015 приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Стеблиною С.В.

Право власності на вказані об`єкти було набуто під час шлюбу та зареєстровано за ОСОБА_2 . Тому земельні ділянки, будинок та автомобіль є спільною власністю колишнього подружжя та підлягають розподілу між позивачем та відповідачем в рівних частинах.

Вартість майна, що підлягає поділу, незважаючи на його відчуження відповідачем в травні 2021 року без погодження з позивачем, слід визначати з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно висновку оцінки, ринкова вартість автомобіля NISSAN X-TRAIL, 2011 року випуску, VIN-код: НОМЕР_2 становить 369 340,00 грн. Відповідно позивач має право на компенсацію вартості транспортного засобу, що становить 369 340,00 грн. х 50% = 184 670,00 грн.

Щодо нерухомого майна, позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 земельних ділянок площею 0,0949 га, кадастровий номер: :02:002:0579 та площею 0,25 га, кадастровий номер: :02:002:0580, а також житлового будинку, об`єкта житлової нерухомості загальною площею 56,2 кв.м. за адресою: Черкаська область, Канівський район, с. Бобриця.

Вартість аналогічного нерухомого майна в с. Бобриця, Канівського району, Черкаської області наразі становить близько 256 000,00 грн., 50% вартості якого дорівнює 128 000,00 грн.

Враховуючи вимоги СК України, позивач має право на половину спільного майна подружжя.

Просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0949 га, кадастровий номер: :02:002:0579 за адресою: Черкаська область, Канівський район, с. Бобриця, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 1737, виданий 23.10.2015 приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Стеблиною С.В.; визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер: :02:002:0580 за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 1735, виданий 23.10.2015 приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Стеблиною С.В.; визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 56,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 1733, виданий 23.10.2015 приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Стеблиною С.В.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 вартості автомобіля NISSAN X-TRAIL, 2011 року випуску, VIN-код: НОМЕР_2 в розмірі 184 670,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу орієнтовно у розмірі 30 000,00 грн.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.04.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (т.1 а.с.61).

10.05.2023 від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Зазначив, що позовні вимоги не визнає повністю. Він з позивачем зареєстрували шлюб 06.12.2003 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Канівського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 270.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21.01.2021 справа № 697/2353/20 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач офіційно працював та працює на різних будівельних роботах та різних об`єктах на відповідальних посадах, в даний час, зокрема, працює прорабом в ТзОВ «Буд сервіс групп» в м. Дніпро. За період перебування в шлюбі з позивачем і працюючи на згаданих роботах, він заробив чималі кошти для проживання, коли в цей же час позивач (більше двадцяти років) ніде не працювала з моменту укладення між ними шлюбу.

Він, заробивши чималі кошти, придбав 23.10.2015 за Договором купівлі-продажу житловий будинок АДРЕСА_1 .

Житловий будинок має наступні характеристики: загальною площею 56,2 кв.м., житловою площею 22,3 кв.м., всі інші характеристики зазначено в Договорі купівлі-продажу житлового будинку.

У пункті 4 даного Договору купівлі-продажу житлового будинку зазначено: «Згідно з даними, що містяться у звіті про визначення вартості житлового будинку, виданому фізичною особою-підприємцем експертом-оцінювачем ОСОБА_4 , 23.10.2015, ринкова вартість вищезазначеного житлового будинку становить 22809,00 грн.».

А також згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.10.2015 він придбав земельну ділянку площею 0,0949 га, розташовану за адресою: Черкаська область, Канівський район, с. Бобриця, кадастровий номер :02:002:0579. Цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, у тому числі за земельними угіддями: рілля 0,0949 га.

У пункті 3 даного Договору купівлі-продажу земельної ділянки зазначено: «Згідно з даними, що містяться у Звіті про експерту грошову оцінку земельної ділянки, виданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 15.09.2015, ринкова вартість земельної ділянки, що продається становить 7 592,00 грн.».

Окрім цього, згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.10.2015 він купив земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:0580. Цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). У тому числі за земельними угіддями: рілля 0,1575 га, капітальна 0,0052 га, капітальна 0,0038 га, прибудинкова територія 0,0835 га.

У пункті 3 даного Договору купівлі-продажу земельної ділянки зазначено: «Згідно з даними, що містяться у Звіті про експерту грошову оцінку земельної ділянки, виданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 15.09.2015, ринкова вартість земельної ділянки, що продається становить 25 000,00 грн.».

Згадані житловий будинок АДРЕСА_1 та земельні ділянки були придбані ним за його зароблені кошти і зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ним.

Йому належав автомобіль NISSAN X-TRAIL, д.н. НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , рік випуску: 2011, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , зареєстрований за ним 03.01.2018.

Згідно Договору комісії № 11134 від 16.02.2021 транспортний засіб (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу) було продано за 49 000,00 грн.

Автомобіль продав, бо потрібні були терміново кошти на операцію його рідним батькам: мати ОСОБА_6 , батько ОСОБА_7 , які постійно хворіють і була постійна потреба в ліках.

Автомобіль був технічно несправний, двигун і коробка передач несправні, кузов гнилий, тому оцінка була проведена лише за 49 000,00 грн.

Їх з позивачем дочка ОСОБА_3 постійно перебуває на його утриманні, він постійно забезпечує її всім необхідним, зокрема і значними коштами для її потреб, про що свідчать банківські квитанції. Вона навчається у Канівському коледжі культури і мистецтв, оплату за навчання якої він здійснює постійно особисто, про що свідчать копії квитанцій Приватбанку.

З огляду на вищевикладене, про постійне матеріальне забезпечення сім`ї дбав лише він, весь час постійно працюючи на різних будівельних роботах, дружина в період шлюбу ніде не працювала і коштів не заробляла.

Все матеріальне забезпечення для проживання і утримання сім`ї, дочки, придбання нерухомості та інших побутових речей проводилося лише за його зароблені працею кошти.

Після розірвання шлюбу з позивачем він залишив їй 12000,00 доларів, була з нею джентльменська умова, що вона не буде на більше нічого претендувати.

І коли після розірвання шлюбу йшов від неї з найманої квартири, в якій проживали, залишив їй також всі меблі, оргтехніку, холодильних, пральну машину та інше.

Позивач у позовній заяві чомусь самостійно на свій розсуд визначила собі вартість нерухомого майна: 256 000,00 грн., яка нічим не підтверджена і являється безпідставною.

Окрім цього, позивач у позовній заяві ставить питання про поділ майна подружжя, однак у прохальній частині позовної заяві ставить зовсім інші позовні вимоги про визнання права власності на цілі об`єкти нерухомості, що не відповідає суті і суперечить одне одному.

Згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку від 23.10.2015 ринкова вартість житлового будинку становила 22 809,00 грн.

Згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.10.2015 для ведення особистого селянського господарства ринкова вартість земельної ділянки становила 7 592,00 грн.

Згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.10.2015 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) ринкова вартість земельної ділянки становила 25 000,00 грн.

Згідно Договору комісії № 11134 від 16.02.2021, вартість автомобіля (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу) становила і продано було за 49 000,00 грн.

З урахуванням вищевикладеного, при вирішенні спору про поділ майна подружжя по згаданих вище об`єктах і згаданих їх цінах у відповідних договорах компенсації позивачу підлягала б лише половина вартості по цінах придбання житлового будинку і земельних ділянок, та половина вартості ціни продажу автомобіля.

Половина вартості по цінах придбання житлового будинку і земельних ділянок та половина від вартості ціни продажу автомобіля становить: 11 404,50 + 3 796 + 12 500 + 24 500, що в загальній сумі складає 52 200,50 грн.

Оскільки при поділі майна подружжя слід враховувати також, що про постійне матеріальне забезпечення сім`ї дбав лише він, весь час постійно працюючи на різних будівельних роботах, дружина в період шлюбу ніде не працювала і коштів не заробляла.

Все матеріальне забезпечення для проживання і утримання сім`ї, дочки, придбання нерухомості та інших побутових речей проводилося лише за його зароблені працею кошти.

Крім того, заперечує щодо витрат позивача на правову допомогу (судових) витрат та їх стягнення з нього.

Дана справа не є складною та не містить публічного інтересу, що є підставою для зменшення витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим заявляє про необхідність відмови в задоволенні таких витрат.

Як вбачається з Ордеру, адвокатом Головачевою О.М. надається правнича (правова) допомога позивачу ОСОБА_1 .

Разом з тим, позивачем не надано акту приймання-передачі наданих послуг, платіжних документів про оплату таких послуг, детального розрахунку таких витрат, договорів тощо. Відсутність вказаних документів вказує на недоведеність позивачем здійснення витрат на правову допомогу.

Таким чином, вимога в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу не підлягає до задоволення (т.1 а.с.65-73).

10.05.2023 від відповідача надійшли заперечення щодо розміру витрат позивача на правову допомогу та їх стягнення з відповідача в яких просив залишити вимогу про стягнення з нього на користь позивача понесені нею судові витрати без задоволення, а також у відшкодуванні будь-яких судових витрат відмовити повністю. Пояснив, що вважає позовні вимоги позивача безпідставними, а також повинно бути відмовлено в стягненні з відповідача будь-яких судових витрат, в тому числі і витрат на правову допомогу.

В позовній заяві про поділ майна подружжя позивач вказує попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, які складаються з судових витрат на сплату судового збору за подання позову та витрат на правову допомогу.

Орієнтовний розмір витрат позивача на правову допомогу у справі за позовом про поділ майна становить 30 000,00 грн., як зазначено у позовній заяві.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

Як вбачається з Ордеру адвокатом Головачевою О.М. надається правнича (правова) допомога позивачу ОСОБА_1 .

Разом з тим, позивачем не надано акту приймання-передачі наданих послуг, платіжних документів про оплату таких послуг, детального розрахунку таких витрат, договорів тощо. Відсутність вказаних документів вказує на недоведеність позивачем здійснення витрат на правову допомогу.

Таким чином, вимога в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу не підлягає до задоволення (т.1 а.с.116-120).

22.05.2023 від представника позивача адвоката Головачевої О.М. надійшла відповідь на відзив в якому вона просила задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі. Пояснила, що не погоджується з запереченнями відповідача, викладеними у відзиві, вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

Щодо аргументів відповідача про те, що лише він отримував дохід, а тому майно, нажите колишнім подружжям у шлюбі його особиста власність, то такий висновок не підтверджений доказами, не відповідає принципу спільної сумісної власності подружжя та суперечить нормам статей 60 та 61 СК України.

Об`єктом поділу у справі № 697/826/23, що розглядається Канівським міськрайонним судом Черкаської області є майно, придбане під час шлюбу (період 06.12.2003 21.01.2021) та зареєстроване за ОСОБА_2 : автомобіль NISSAN X-TRAIL, д.н. НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 ; земельна ділянка площею 0,0949 га, кадастровий номер: :02:002:0579 за адресою: Черкаська область, Канівський район, с. Бобриця; земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер: :02:002:0580 за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 56,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Відзив відповідача не містить обґрунтування та доказів, що зазначене майно є його особистою власністю. Він стверджує, що під час шлюбу працював та отримував дохід лише він, однак навіть не надав довідок про його місце роботи та розмір отриманого доходу.

ОСОБА_2 скористався тим, що право власності на майно зареєстроване на нього та після розірвання шлюбу одноособово розпорядився та розпоряджається спірним майном: автомобіль він продав, а кошти у повному обсязі привласнив, земельною ділянкою та будинком розпоряджається на власний розсуд, без врахування інтересів співвласниці. Таким чином, ОСОБА_1 усунута від розпорядження та користування спільно нажитим майном, тобто після шлюбу залишилася ні з чим.

Відповідач не погодився врегулювати спір у досудовому порядку, не визнає навіть не допускає думки, що майно придбане за кошти обох з колишнього подружжя у шлюбі, може належати не тільки йому. Ця психологічна обставина свідчить лише про «порядність» співвласника.

ОСОБА_2 заперечує вартість автомобіля NISSAN X-TRAIL, 2011 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , об`єм двигуна: 1997, VIN-код: НОМЕР_2 , визначену на підставі висновку оцінки. Вважає його завищеним, зазначає, що транспортний засіб був технічно несправним, «кузов гнилий, тому оцінка була проведена лише за 49 000,00 грн.».

Однак ОСОБА_2 не надає висновку оцінки, а в якості доказу надає договір комісії № 11134 з ТОВ «Логістик-Транс Сервіс», тобто договір про надання йому послуг, який не підтверджує ринкову вартість автомобіля.

Але відповідно до законодавства України та Пленуму Верховного Суду України, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Право власності на вказані об`єкти було набуто під час шлюбу та зареєстроване за ОСОБА_2 , який не спростував та не надав доказів про особисту власність такого майна. Тому право власності на земельні ділянки, будинок та вартість відчуженого автомобіля є спільною власністю колишнього подружжя та підлягають розподілу між позивачем та відповідачем в рівних частинах.

Шлюб між колишнім подружжям тривав з 06.12.2003 по 21.01.2021 (18 років). І про специфічне розуміння «порядності» відповідача щодо колишньої родини свідчать аргументи заперечення, які не стосуються предмету спору та способу доказування у справах про поділ майна, однак характеризують особу та відношення до позивача. Адже вона, як будь-яка особа, має рідних і близьких, які хворіють або є людьми похилого віку, яким необхідно допомагати, а також перелік проблем, в т.ч. пов`язаних з побутом, життям, навчанням їхньої спільної доньки ОСОБА_3 . Вона планувала після школи вступити у вищий навчальний заклад, але позивач, як мати, без підтримки батька дитини, не мала на той час такої фінансової змоги.

Квитанції про оплату навчання доньки за 2022-2023 навчальний рік у Канівському коледжі культури та мистецтв на загальну суму 8600,00 грн. свідчить про оплату за навчання батьком своїй дитині, що є абсолютною нормою таких поведінкових відносин, однак не свідчить про утримання доньки, яка змушена навчатися та працювати одночасно.

Відповідач відповідально ставився завжди до фінансів, тому якби він дійсно залишив позивачу якісь кошти, однозначно мав би документ на підтвердження такого факту.

У відзиві ОСОБА_2 зазначає про операції матері та батька, однак надає копії медичних документів про необхідність обстеження людей похилого віку, і де відсутня інформація як про необхідність та направлення лікарів на оперативне втручання, так і про їх виконання.

Все це є характеризуючими ознаками особистості відповідача, але не стосується предмету спору про поділ майна подружжя.

Відзив не містить доказів, що майно є особистою власністю ОСОБА_2 або що між колишнім подружжям відбувся поділ майна.

Зважаючи на вищевикладене, майнові права ОСОБА_1 є порушеними та підлягають захисту, а позов обґрунтованим, тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

Предметом позову є поділ майна подружжя, тобто набуття права власності позивача на 1/2 нерухомого майна та стягнення половини вартості автомобіля. Позовні вимоги містять описку, в зв`язку з чим позивач подає уточнений позов зі зменшеними вимогами, що не впливає на суть спору (т.1 а.с.123-127).

22.05.2023 від представника позивача адвоката Головачевої О.М. надійшла уточнена позовна заява зі зменшеними позовними вимогами в якій просила визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,0949 га, кадастровий номер: :02:002:0579 за адресою: Черкаська область, Черкаський (Канівський) район, с. Бобриця; право власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер: :02:002:0580 за адресою: АДРЕСА_1 ; право власності на 1/2 житлового будинку, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 56,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 автомобіля марки NISSAN X-TRAIL, 2011 року випуску, VIN-код: НОМЕР_2 в розмірі 184 670,00 грн. та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу орієнтовно в розмірі 30 000,00 грн. (т.1 а.с.133-136).

22.05.2023 від представника позивача адвоката Головачевої О.М. до суду надійшли письмові пояснення щодо заперечення відповідача щодо розміру на правничу допомогу в яких вважає аргументи, які викладені у запереченнях передчасними та необґрунтованими. ОСОБА_1 здійснила досудове врегулювання спору про поділ майна шляхом направлення вимоги на адресу відповідача. Вимогу він отримав, однак відповіді до цього часу не надав, врегулювати спір самостійно без застосування судової процедури, відмовився. Тобто всіляко ігнорує вимоги позивача, тому позивач звернулася до суду за захистом своїх майнових прав.

Зазначене вказує на дотримання позивачем своїх прав та обов`язків, як сторони. Разом з позовною заявою вона подала орієнтовний попередній розрахунок судових витрат. Докази на підтвердження понесених витрат, зважаючи на кількість вчинення необхідних процесуальних дій, буде подано за результатами розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Тому повідомлення відповідача про «надмірне збагачення» є щонайменше дивними, незрозумілими та безпідставними.

Позивач має право на правничу допомогу в ході розгляду даної справи. Адвокатом Адвокатського об`єднання «РЕВЕЛІН ІНФОРМЕЙШН ГРУП» вже було та буде надано правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя (т.1 а.с.139-142).

23.06.2023 від представника відповідача адвоката Капець М.А. надійшли письмові пояснення в яких просить суд позов задовольнити частково, а саме: визнати за позивачем право власності на 1/3 частини житлового будинку, земельних ділянок, а за відповідачем 2/3 частин житлового будинку та земельних ділянок. Пояснила, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідач вважає за необхідне звернути увагу на те, що оскільки позивач не працювала, відповідно не приносила жодних доходів у сім`ю, не дбала про її матеріальне становище, то відповідно все те майно, яке просить поділити позивач було придбано власне за особисті кошти відповідача.

Відповідач вважає, що є підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя та визнання за позивачем права власності на 1/3 частини житлового будинку та земельних ділянок, а за відповідачем 2/3 частини житлового будинку та земельних ділянок (т.1 а.с.181-183).

Підготовчі судові засідання неодноразово відкладались за клопотанням відповідача для можливості мирного врегулювання спору та укладення мирової угоди.

15.09.2023 від представника відповідача адвоката Кушнеренка І.В. надійшла заява про виклик свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 (т.1 а.с.209-210).

25.09.2023 від представника позивача адвоката Головачевої О.М. надійшла заява про виклик свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (т.1 а.с.229-230).

25.09.2023 від представника позивача адвоката Головачевої О.М. надійшла заява-заперечення щодо заяви відповідача про виклик свідків в якій вказала, що відповідачем порушено процесуальний строк подачі заяви. Відповідачем відзив на позовну заяву був поданий 02.05.2023, заява про виклик свідків 12.09.2023, що може свідчити про порушення строку подачі доказів. Заява не містить аргументації поважності пропуску такого строку, відповідач не просить поновити такі строки та не вказує документи і докази, які б він не міг подати разом з відзивом на позовну заяву.

Окрім того, відповідач за час розгляду справи змінив трьох представників, що викликає сумніви у процесуальній добросовісності та може свідчити про штучне затягування розгляду справи.

Просить відмовити у задоволенні заяви відповідача про виклик свідків від 12.09.2023 (т.1 а.с.234-235).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 25.09.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Прийнято до розгляду заяву представника позивача адвоката Головачевої О.М. про зменшення позовних вимог. Клопотання представника позивача адвоката Головачевої О.М. та представника відповідача адвоката Кушнеренка І.В. про виклик свідків задоволено (т.1 а.с.238-239).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, свої інтереси уповноважила представляти адвоката Головачеву О.М.

Представник позивача адвокат Головачева О.М. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, свої інтереси уповноважив представляти адвоката Кушнеренка І.В.

Представник відповідача адвокат Кушнеренко І.В. в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечував, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Допитана в якості свідка ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що сторони є її батьками. В своїй заяві батько ОСОБА_2 написав, що автомобіль було придбано поза шлюбом, але це не так. Автомобіль було придбано в шлюбі за кошти батька, мама не працювала в той час. На цьому автомобілі вони їздили на відпочинок. Автомобіль був не новий. Чи купувався він лише за гроші батька, свідку достовірно не відомо. Дачу також обирали та купували батьки разом. Купувалося все за зарплату батька, мама не працювала, в сім`ї працював лише батько. Коли свідок була маленькою дитиною, мама працювала рік чи два. Батьки розлучилися в 2021 чи в 2020 році. До розлучення вже проживали окремо приблизно півтора-два роки. Інколи батько приїздив. Де купували автомобіль, свідку не відомо. Обирали автомобіль мабуть батьки разом. Батько працював у іншій місцевості, тому проживали окремо. Чи проживали батьки окремо як сім`я, свідку не відомо. Спочатку батько часто приїздив до них, а потім все рідше. Підставою розлучення стала інша жінка. Розрив як сім`ї стався з кінця 2019 року початку 2020 року.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 пояснила, що з сторонами вони дружили сім`ями. Сім`ю ОСОБА_12 знає давно. Спочатку вони купили дачу, а пізніше автомобіль. Тоді вони проживали як сім`я. У 2018 році разом усі відпочивали, вони вели себе як сім`я. За чиї кошти був придбаний автомобіль, свідку не відомо. Разом ще зустрічали 2019 рік, вели себе як сім`я. Орієнтовно у 2020 році свідок дізналася про розлад в їх сім`ї. Чи було у сторін якесь майно, яке було продано перед купівлею автомобіля, свідку не відомо. На той час ОСОБА_13 не працювала. Чи був у неї неофіційний дохід, свідку також не відомо.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що сторони є його друзями. Знає їх з 2009 року, спілкувались щодня. Коли ОСОБА_14 поїхав працювати в 2016 році в м. Умань, стали спілкуватись рідше. За цей час вони купили дачу, гараж, автомобіль, планували купити квартиру. Був період коли працювала лише ОСОБА_13 , а був період коли працював лише ОСОБА_14 . Майно куплено за спільні кошти. Скільки хто вклав коштів свідку не відомо. ОСОБА_1 працювала і в торгівлі, і була підприємцем, родина намагалась відкрити свою справу. Працювали спільно. На початку 2018 року свідку зателефонував ОСОБА_14 , щоб похвалитися купівлею автомобіля, на якому їздив ще до офіційної купівлі. Коли віддав ОСОБА_2 кошти, то сказав, що це його автомобіль. Чиї саме це були кошти, свідку не відомо. Розірвали шлюб мабуть в 2021 чи 2022 році. Ірина жила в м. Каневі, а ОСОБА_14 приїздив на вихідні, або раз на тиждень, або рідше. Останнім часом він бувало приїздив раз чи два на місяць. Наскільки відомо свідку, причиною розлучення є зрада. Про свої наміри розлучитися ОСОБА_14 свідку не повідомляв, вони жили як сім`я.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_2 . У ОСОБА_13 і ОСОБА_14 життя не складалося, вони то сходилися, то розходилися. Після одруження проживали рік з свідком та її чоловіком, а потім пішли проживати на орендовану квартиру. В 2016 році ОСОБА_14 довелось шукати роботу, яку він знайшов у м. Умань. Одного разу він прийшов до свідка і зізнався, що в нього в м. Умань є інша жінка з якою вони вирішили жити разом. Також повідомив, що з ОСОБА_13 вони домовились не розлучатися до того часу поки підросте їх дитина. Майно було куплено під час спільного проживання сторін. Це старий будинок, можна сказати, що лише земля, автомобіль. На купівлю автомобіля свідок з чоловіком допомагали з пенсії. В 2018 році був куплений автомобіль. Розраховувались за автомобіль близько півроку. Коли ОСОБА_13 дізналась про іншу жінку, відразу подала на розлучення. Автомобіль продав ОСОБА_14 , коли дізнався про хворобу свого батька, кошти пішли на терапію. ОСОБА_14 повідомив свідку, що ОСОБА_13 залишив кошти, а участок (земля) буде дочці ОСОБА_15 , але переоформить на неї пізніше. ОСОБА_13 не працювала, тому матеріальної участі в купівлі автомобіля не брала. На той час (час купівлі авто) в ОСОБА_2 була вже інша сім`я. Інша жінка була приблизно з 2016 року. Свідку не відомо коли дізналась про наявність іншої жінки ОСОБА_13 . На даний час у ОСОБА_14 зареєстрований новий шлюб з іншою жінкою, а в той час він проживав років 4 з іншою жінкою. Ірині ОСОБА_14 залишив кошти за які вона могла купити однокімнатну квартиру та все майно, яке вони спільно купували. Ця інформація свідку відома зі слів сина. Спочатку дачею користувалась ОСОБА_13 , а зараз свідок з чоловіком її використовують. Будинок старий, розвалюється. Влітку в будинку можна проживати, а зимою неможливо, оскільки відсутнє опалення.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_14 є його кумом. Познайомився з ним в 2011 році. ОСОБА_14 весь час працював, приносив у сім`ю кошти, а ОСОБА_13 була домогосподаркою. Коли відповідач поїхав на заробітки в м. Умань, у них з позивачем погіршились відносини як сімейної пари. Спочатку ОСОБА_2 просто їздив на автомобілі, а потім купив у власність. Батько відповідача допомагав йому з купівлею, а продав ОСОБА_2 автомобіль в 2021 році, коли були необхідні кошти на лікування батьків, в матері виявили рак, а в батька хворе серце. Автомобіль був гарний. Чи допомагала ОСОБА_13 купувати автомобіль, свідку не відомо. Весь час працював ОСОБА_14 , а ОСОБА_13 домогосподарка. Свідку відомо про іншу сім`ю відповідача. Це йому стало відомо в 2019-2020 роках зі слів ОСОБА_14 . Також останній повідомив, що зберігав сім`ю через дитину ОСОБА_15 , хотів щоб остання стала повнолітньою. Коли поїхав в м. Умань, шлюбні відносини у ОСОБА_13 і ОСОБА_14 погіршились. Свідку не відомо, що ОСОБА_13 була підприємцем.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 показав, що ОСОБА_14 є його добрим знайомим, другом. З 2015 року з ОСОБА_16 працювали разом в іншому населеному пункті, здружилися. В 2017 році ОСОБА_14 почав жити з іншою сім`єю, але була і ця сім`я. Проживав у м. Умань. У 2018 році придбав автомобіль, жив у іншій сім`ї. Працювали вони разом до 2021 року в м. Умань. ОСОБА_14 в м. Умані заробляв. Це були його кошти. Також позичав 3000 у свідка на автомобіль. Після того як ОСОБА_2 став проживати з іншою сім`єю з ОСОБА_13 стосунки погіршилися. Чи було відомо ОСОБА_13 про іншу сім`ю, свідку не відомо, ОСОБА_14 не розповідав. На думку свідка, ОСОБА_13 не працювала, проте йому точно не відомо.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 показав, що відповідач є його сином. Автомобіль вони купували разом з сином, вдвох заробляли. ОСОБА_13 не працювала і нічого не вкладала на автомобіль. Фінансову допомогу сину не документував. Навіть дружина свідка допомагала з пенсії. Син хотів домовитись з позивачем і поділити землю, але вона не захотіла. Свідок з дружиною доглядають землю. Будинок там старий, довоєнний. Працювати ОСОБА_14 в м. Умань почав у 2015 році, вони разом поїхали. У 2018 році ОСОБА_14 купив автомобіль. З ОСОБА_13 були вже не сім`я, вони лише показували сім`ю на людях. Автомобіль купив у 2018 році, разом збирали кошти. Продав у 2021 році для лікування свідка і його дружини. В основному син працював і свідок допомагав з дружиною. Син купував автомобіль в першу чергу через потребу по роботі їздити, мабуть позивач і відповідач обговорювали це питання. Про наявність іншої сім`ї не розповсюджувалось, щоб не травмувати дитину сторін. Зі слів сина, ОСОБА_13 знала про існування іншої сім`ї. Свідок відразу дізнався про іншу сім`ю, це було близько 2016 року. З ОСОБА_13 спілкування у свідка не було, а тим паче про коханку сина. З ОСОБА_13 не було ніяких розмов з приводу автомобіля. Свідок не говорив з невісткою. Модель автомобіля обирав син. Продати автомобіль також вирішив син, а з невісткою взагалі не розмовляли. До цього часу син платить за навчання дочки. Вона навчається і вже рік працює. Що витрачає невістка на батьків та дитину, свідку не відомо. Син залишив гроші дружині. Це були відкладені кошти на квартиру. Яка це сума не знає, він залишив їх вдома. На ці кошти можна було купити квартиру. ОСОБА_2 їх не забирав і не віддавав, а просто залишив у квартирі. Свідок сам їх не бачив. Знає про наявність коштів зі слів сина, це в межах 15000 доларів.

Заслухавши в судовому засіданні доводи представника позивача, представника відповідача, а також показання свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 06.12.2003 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Канівського міськрайонного суду у справі № 697/2353/20 від 21.01.2021 (т.1 а.с.10).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 46180967 від 23.10.2015 та Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.10.2015 зареєстрованого в реєстрі за № 1735, ОСОБА_2 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер :02:002:0580 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.11, 12-13).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 46184610 від 23.10.2015 та Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.10.2015 зареєстрованого в реєстрі за № 1737, ОСОБА_2 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0949 га, кадастровий номер :02:002:0579 за адресою: Черкаська область, Канівський район, с. Бобриця (т.1 а.с.14, 15-16).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 46175615 від 23.10.2015 та Договору купівлі-продажу житлового будинку від 23.10.2015 зареєстрованого в реєстрі за № 1733, ОСОБА_2 належить на праві приватної власності житловий будинок загальною площею 56,2 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.17, 18-19).

З відповіді на запит адвоката Ольги Головачевої наданої регіональним сервісним центром Головного сервісного центру МВС в Черкаській області № 31/23-1233 від 20.09.2022 вбачається, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС автомобіль NISSAN X-TRAIL, д.н.з. НОМЕР_1 був зареєстрований 03.01.2018 за гр. ОСОБА_2 та перереєстрований 13.05.2021 на іншого власника (т.1 а.с.51).

Відповідно до Договору комісії № 11134 від 16.02.2021, ОСОБА_2 продав ТОВ «ЛОГІСТИК-ТРАНС СЕРВІС» автомобіль марки NISSAN X-TRAIL, 2011 року випуску, VIN-код: НОМЕР_2 , за узгодженою сторонами вартістю 49 000,00 грн. (т.1 а.с.80).

Зі звіту про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу Nissan X-Trail державний номер НОМЕР_1 від 24.03.2023 вбачається, що ринкова вартість транспортного засобу Nissan X-Trail державний номер НОМЕР_1 на дату оцінки 24.03.2023 становить 369 340,00 грн. (т.1 а.с.20-38).

28.12.2022 представником позивача адвокатом Головачевою О.М. було направлено на адресу ОСОБА_2 вимогу про поділ майна колишнього подружжя, яка була залишена без відповідного реагування (т.1 а.с.52).

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_1 14.04.2009 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, вид діяльності: роздрібна торгівля текстильними та галантерейними товарами (т.2 а.с.5).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд виходить з наступних мотивів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги.

Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Як передбачено ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), Верховного Суду України у справі №6-843цс17 від 24.05.2017.

Аналогічне зазначено також Верховним Судом у постанові № 344/11089/18 від 30.11.2022.

Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, заробітна плата та інші доходи не є особистими коштами одного з подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Частки чоловіка та дружини є рівними. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанови Верховного Суду № 235/9895/15 від 06.02.2018, № 404/1515/16-ц від 05.04.2018).

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Аналогічні висновки викладено в постановах Верхового Суду № 753/16242/18 від 07.12.2022, № 344/11089/18 від 30.11.2022, № 553/1867/19 від 16.01.2023.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 343/1294/18, в постанові по якій від 04.03.2021 акцентував увагу на тому, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Як встановлено в судовому засіданні, в період шлюбу позивачем та відповідачем на підставі договорів купівлі-продажу в 2015 році набуто спірне майно, а саме житловий будинок загальною площею 56,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,0949 га, кадастровий номер: :02:002:0579 за адресою: Черкаська область, Черкаський (Канівський) район, с. Бобриця; земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер: :02:002:0580 за адресою: АДРЕСА_1 , а також було придбано автомобіль NISSAN X-TRAIL у 2018 році.

Відповідач у своєму відзиві наголошував на тому, що все майно подружжя придбане за його заробітну плату, оскільки в сім`ї працював лише він, а його дружина була домогосподаркою. Вказане підтвердили також свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .

Проте, відповідно до законодавства України, заробітна плата та інші доходи не є особистими коштами одного з подружжя. Відповідачем та його представниками не було надано суду доказів існування домовленості між подружжям щодо встановлення іншого правового режиму заробітної плати та доходів кожного з подружжя, ніж визначено нормами законодавства. Крім того в судовому засіданні з показів свідка ОСОБА_10 було встановлено, що позивач ОСОБА_1 також працювала, на підтвердження вказаного було надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що факт основного утримання сім`ї за кошти відповідача та придбання майна під час шлюбу за заробіток відповідача, не спростовує режиму спільної сумісної власності подружжя на такий об`єкт, а також не впливає на визначення того, чи є спільною сумісною власність майно подружжя, придбане під час шлюбу.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 462/518/18 (провадження № 61-13422св19) висловлена правова позиція, згідно з якою: «…факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання...».

Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Отже, виходячи із аналізу зазначених норм, судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 711/2302/18.

Відтак, хоча ОСОБА_2 і зазначений як титульний власник у правовстановлюючих документах на спірні об`єкти нерухомості та на ім`я якого здійснена реєстрація прав власності на нерухоме майно, з моменту придбання цього майна воно є спільною сумісною власністю подружжя та належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках.

Жодних доказів, які б свідчили про придбання спірного майна за особисті кошти відповідач не надав та в судовому засіданні здобуто не було.

Таким чином, житловий будинок загальною площею 56,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,0949 га, кадастровий номер: :02:002:0579 за адресою: Черкаська область, Черкаський (Канівський) район, с. Бобриця; земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер: :02:002:0580 за адресою: АДРЕСА_1 належать позивачу і відповідачу на праві спільної сумісної власності, оскільки право власності на це майно набуте під час шлюбу та за сумісні кошти.

Відповідно до постанови Верховного Суду № 343/1294/18 від 20.01.2020 «…У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.»

Аналогічне викладено в постанові Верховного Суду № 344/5528/22 від 18.05.2023.

Щодо доводів відповідача, що позивачу необхідно визначити по 1/3 частині земельних ділянок та житлового будинку, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці четвертому пункту 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Тобто, з наведеного вбачається, що для збільшення частки майна сторона, яка просить відступити від засад рівності часток подружжя повинна довести перед судом певні обставини, які нададуть суду підстави для такого відступу.

Спростовуючи презумпцію спільності майна подружжя, відповідач вказує, що нерухоме майно та автомобіль він придбав за свої власні кошти, а не за кошти з спільного сімейного бюджету. Однак, вказані доводи не підтверджено належними та допустимими доказами, а тому суд критично ставиться до посилань відповідача. В судовому засіданні не доведено того, що позивач ОСОБА_1 не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилялася від участі у вихованні та утриманні дитини, знищила чи пошкодила спільне майно або витрачала його на шкоду інтересам сім`ї. Самі пояснення у відзиві відповідача та свідків про те, що ОСОБА_1 не працювала та була домогосподаркою не свідчить про обов`язок суду відступити від засад рівності часток подружжя при поділі спільного майна.

Наявність обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна, відповідачем не доведено.

Також відповідач посилався на те, що придбав спірне майно під час проживання однією сім`єю з іншою жінкою.

Проте, з договорів купівлі-продажу земельних ділянок та житлового будинку вбачається, що дані договори укладалися в інтересах сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки позивач, як дружина, надала свою згоду на купівлю вказаного майна.

Крім того, режим окремого проживання, відповідно до ст. 119 СК України, між сторонами судом не встановлювався.

Факт існування інших відносин у відповідача під час перебування в зареєстрованому шлюбі з позивачем не впливають на вирішення спору.

Інші доводи відповідача не впливають на вирішення спору.

Що стосується компенсації вартості автомобіля, суд зазначає наступне.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз`яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Таким чином, при розподілі майна подружжя між подружжям буде поділено не тільки майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а також те, що знаходиться у третіх осіб.

Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Отже автомобіль марки NISSAN X-TRAIL, 2011 року випуску, VIN-код: НОМЕР_2 , який був придбаний під час шлюбу, входить до складу спільного майна подружжя. Надані до матеріалів справи докази та показання свідків, які надані ними в судових засіданнях, не спростовують факту набуття спірного автомобіля під час шлюбних відносин за спільні кошти. Тобто, відповідач не надав суду достатніх та необхідних доказів на спростування презумпції спільної сумісної власності майна, набутого у шлюбі.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч.ч. 1, 4 ст. 65 СК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 755/20923/14-ц від 03.05.2018, при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 127/7029/15-ц від 03.10.2018, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні.

У постанові Верховного Суду № 301/2231/17 від 09.12.2020 вказано, що у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (акта) експертної оцінки, за яким вартість транспортного засобу становить 132 500 грн.

Також, Верховний Суд у своїй постанові № 402/849/18 від 07.04.2021 вказав, що у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала звіт про оцінку майна, за яким середня ринкова вартість транспортного засобу становить 489 530 грн. Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу, а тому Верховний Суд дійшов висновку, що саме ці обставини, з`ясовані судами на підставі звіту, підлягали врахуванню ними під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2023 у справі № 759/19709/18 вказав, що «визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля, апеляційний суд правильно виходив з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя, визначається виходячи з ринкової вартості, визначеної в оціночній довідці, складеній оцінювачем ПП «Приват-Інвеста», що відповідає правовому висновку, викладеному, зокрема у вищенаведеній постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18)».

Аналогічного висновку дійшов також Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2023 року у справі № 202/4972/20 (провадження 61-2842св23).

Оскільки відповідач використав автомобіль у власних інтересах та здійснив його відчуження без згоди позивача, то суд при поділі майна сторін враховує вартість даного автомобіля.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу Nissan X-Trail державний номер НОМЕР_1 від 24.03.2023, ринкова вартість транспортного засобу Nissan X-Trail державний номер НОМЕР_1 на дату оцінки 24.03.2023 становить 369 340,00 грн. (т.1 а.с.20-38).

Оскільки відповідач використав у власних інтересах автомобіль NISSAN X-TRAIL, 2011 року випуску, VIN-код: НОМЕР_2 , тобто здійснив його відчуження без погодження з позивачем, а за загальним правилом при поділі майна частки чоловіка та дружини є рівними, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача половину вартості даного автомобіля, що становить 184 670,00 грн.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В судовому засіданні представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Головачевою О.М. заявлено про намір подати докази сплати правової допомоги протягом 5 днів після проголошення рішення, у відповідності до абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Як визначено ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Головачевій О.М. необхідно подати докази щодо розміру понесених судових витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Судові витрати у виді судового збору необхідно стягнути з відповідача в такому порядку.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду з позовом сплатила 3 189,23 грн.

З матеріалів справи, а саме звіту про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу та договорів купівлі-продажу земельних ділянок та житлового будинку, вбачається, що ціна позовних вимог позивача складає 212 370,50 грн. (184 670,00 грн. + 11 404,50 грн. + 3 796,00 грн. + 12 500,00 грн.). Інших доказів, які б підтверджували іншу вартість земельних ділянок та житлового будинку матеріали справи не містять.

Таким чином, оскільки позовні вимоги позивача суд вважає за необхідне задовольнити в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 123,70 грн. (212 370,50 грн. х 1% = 2123,70 грн.).

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76-83, 89, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Головачева Ольга Миколаївна до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,0949 га, кадастровий номер: :02:002:0579 за адресою: Черкаська область, Черкаський (Канівський) район, с. Бобриця.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер: :02:002:0580 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 житлового будинку, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 56,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 автомобіля марки NISSAN X-TRAIL, 2011 року випуску, VIN-код: НОМЕР_4 в розмірі 184 670,00 грн. (сто вісімдесят чотири тисячі шістсот сімдесят гривень, 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на сплату судового збору в розмірі 2 123,70 грн. (дві тисячі сто двадцять три гривні, 70 копійок).

Представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Головачевій Ользі Миколаївні подати докази щодо розміру понесених судових витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 19.02.2024.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Головуючий Б . К . Скирда