Провадження № 2/750/98/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі

судді Требух Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Дудка Є.М.

розглянувши у судовому засіданні в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ КБ «Приватбанк» про встановлення факту спільного проживання, поділу спільного майна, зняття арешту з транспортного засобу, третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Веремій Іван Миколайович

за участі представника позивача адвоката Прокоф`єва Б.І., представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» адвоката Рожко С.М.,-

в с т а н о в и в:

В серпні 2023 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м.Чернігова з позовом до відповідачівОСОБА_2 , АТ КБ «Приватбанк», в якому просив суд встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 28.12.2018 року по 10.03.2022 року. Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортні засоби VolkswagenPassat днз НОМЕР_1 та MiniCooper днз НОМЕР_2 . Поділити вказані транспортні засоби як спільне сумісне майно, визнавши право власності на вказані транспортні засоби за ОСОБА_1 , стягнувши з нього вартості вказаних транспортних засобів на користь АТ КБ «Приватбанк». Також просив зняти арешт із зазначених транспортних засобів.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що він фактично проживав із ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу із лютого 2010 року по 10.03.2022 року, однак він в цей період перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який було розірвано рішенням суду від 23.11.2018 року, яке набрало законної сили 27.12.2018 року. Враховуючи вказаний факт просить встановити факт спільного проживання з ОСОБА_2 саме з 28.12.2018 року по 10.03.2022 року. Під час спільного проживання з ОСОБА_2 було придбано транспортні засоби VolkswagenPassat днз НОМЕР_1 (14.09.2019 року) та MiniCooper днз НОМЕР_2 (05.05.2021 року). Вказані транспортні засоби були зареєстровані за ОСОБА_2 , однак фактично знаходились у користуванні позивача. Однак, вказані транспортні засоби були вилучені та на них накладено приватним виконавцем арешт на виконання наказів Господарського суду Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості. Вважає, що його права як співвласника майна порушені і він вимушений звернутись до суду.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 18.08.2023 року вжито заходи до забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна, а саме транспортного засобу MINICOOPER, 2001 року випуску р/н НОМЕР_2 по НОМЕР_3 , що знаходиться в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Веремій Івана Миколайовича.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 31.08.2023 року відкрито провадження по справі.

Відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що проти задоволення позову заперечує в повному обсязі.

Відповідачем ОСОБА_2 відзивне надано.

Третьою особою приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Веремій І.М. надано письмові пояснення, з яких вбачається, що в задоволенні позову просить суд відмовити.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив суд його задовольнити.

Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позову просив відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце розгляду справи сповіщалась за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на сайті судової влади. Зі слів представника позивача, ОСОБА_2 обізнана про наявність вказаної судової справи.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З матеріалів справи вбачається, що 08.07.1989 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 . Вказаний шлюб було розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 29.11.2018 року.

27.06.2003 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 . Вказаний шлюб розірвано 06.03.2008 року. 10.05.2022 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 .

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , однак ОСОБА_1 з 2007 року за вказаною адресою не проживає, оскільки мешкає з іншою родиною.

20.04.2012 року, під час перебування позивача в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , у нього та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 було придбано транспортний засіб Volkswagen Passat днз НОМЕР_1 та 05.05.2021 року транспортний засіб Mini Cooper днз НОМЕР_2 , які були зареєстровані за ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що вказані автомобілі є спільним сумісним майном його та відповідача ОСОБА_2 і підлягають поділу.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, і т.п.

Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом із тим, згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Також згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди повинні встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №554/8023/15-ц, провадження №14-130цс19, зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

У постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі №6-1026цс15 зазначено, що … Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

У постанові Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі №490/6060/15-ц, провадження №61-28343св18, зазначено, що …особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим суд під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, має установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без встановлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають водному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Звертаючись з цим позовом до суду, на підтвердження факту спільного проживання з відповідачем в період з 28.12.2018 року по 10.03.2022 року позивачем надано акти про не проживання позивача за адресою АДРЕСА_1 , фото з відпочинку. Однак позивачем жодним доказом не доведено факт спільного проживання в одному житловому приміщенні, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю.

Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням зазначено вище суд вважає, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами обставини спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у вказаний ним період, в тому числі і на час придбання спірного майна, оскільки встановлені обставини справи та ті підстави, на які він посилався в позові не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюються положення СК України про спільність сумісної власності подружжя.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені 74 СК України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Отже, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ч.9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 270, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, а саме зупинення продажу арештованого майна, а саме транспортного засобу MINI COOPER, 2001 року випуску р/н НОМЕР_2 по НОМЕР_3 , що знаходиться в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Веремій Івана Миколайовича, вжиті відповідно до ухвали Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 серпня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса проживання АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (місто Київ вулиця Грушевського 1Д )

Третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Веремій Іван Миколайович (місто Чернігів проспект Перемоги 139 офіс 1004)

Повне рішення виготовлено 12.02.2024 року.

Суддя Н.В.Требух