Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" січня 2024 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області в складі:

головуючого судді Саган Л.В.

за участю секретаря судового засідання Аврамчук Н.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Дмитришиної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Здолбунові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, вказуючи, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 27 грудня 2011 року до 30 червня 2021 року, від спільного життя мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом, виданим Здолбунівським районним судом Рівненської області 14 травня 2020 року з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Після присудження аліментів у нього погіршився стан здоров`я, медико-соціальною експертною комісією йому встановлено третю групу інвалідності внаслідок втрати 40% професійної працездатності, причиною інвалідності є трудове каліцтво. У зв`язку з захворюванням він потребує значних коштів на лікування та обстеження.

Крім того, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2020 року з нього стягнуто аліменти на утримання непрацездатної матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходів щомісячно.

Також погіршився стан здоров`я його батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є пенсіонером.

Він офіційно працевлаштований у ТОВ "Міжнародна торгова група "Софія", однак з 24 лютого 2022 року трудовий договір з ним призупинено до закінчення воєнного стану в Україні відповідно до ст.13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". Його доходами є лише пенсія по інвалідності та страхові виплати в зв`язку з отриманням виробничої травми.

Стверджує, що його фінансовий стан істотно погіршився, тому просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на утримання дочки ОСОБА_4 та визначити аліменти в розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому позов не визнає. Зазначає, що аліменти на утримання дитини сплачуються ОСОБА_1 у мінімальному розмірі. Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 суперечать нормам Сімейного кодексу України, оскільки запропонований позивачем розмір аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 є значно меншим від мінімального гарантованого розміру та не є необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Твердження позивача про те, що існують обставини, які мають істотне значення та є підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на дочку, є необгрунтованими. Наведені позивачем обставини про наявність у нього інвалідності, отриману травму, захворювання, потреба у постійному лікування та обстеженні вже були предметом дослідження у цивільній справі №562/1627/20 за позовною заявою ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів. Тобто всі наведені обставини щодо незадовільного стану здоров`я позивача існували на момент його звернення з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дочки ще у 2020 році та були враховані під час ухвалення рішення. Позивач є працездатним, стан його здоров`я не позбавляє можливості працювати та утримувати свою дитину. Разом з тим, обов`язок дітей утримувати непрацездатних батьків не має відношення до обов`язку утримувати малолітню дитину. Позивач проживає разом з матір`ю та батьком, який також зобов`язаний утримувати свою дружину, розмір пенсії якого є достатнім для утримання сім`ї. При цьому, батьки позивача мають інших повнолітніх працездатних дітей, які здатні надавати їм допомогу за потреби. Вважає, що сплата аліментів на утримання матері є штучно створеною обставиною, така сплата фактично не відбувається. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Пояснив суду, що за станом здоров`я він потребує постійного лікування та обстеження, він офіційно не працевлаштований, змушений сплачувати аліменти на утриманні непрацездатної матері, стан здоров`я його батьків погіршився. Крім нього, його батьки мають ще одного сина - ОСОБА_1 , який є здоровим та працездатним, також проживає у м.Вінниці Вінницької області. При цьому його батьки не зверталися до суду з позовом про стягнення аліментів на їх утримання з його брата ОСОБА_1 . З яких причин його матір подала до суду позовну заяву про стягнення з нього аліментів на її утримання йому не відомо. Стверджує, що відповідач ОСОБА_2 працює, отримує великі доходи, має намір придбати автомобіль. Інших дітей він на утриманні не має, однак у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем не спроможний сплачувати аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 в розмірі, визначеному судовим наказом. Просить задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Януль-Сидорчук Х.В. подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести за її відсутності та без участі відповідача та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 грудня 2011 року до 30 червня 2021 року. Від спільного життя сторони мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 23 січня 2020 року Здолбунівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема, Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст.7 Сімейного кодексу України.

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Судовим наказом, виданим Здолбунівським районним судом Рівненської області 14 травня 2020 року в справі № 562/270/20, з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Згідно положень ч.7 ст.170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Даною нормою на законодавчому рівні визначено мінімальний розмір аліментів, виходячи з прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд враховує, що згідно ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2024 рік", розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років - 2563 гривні, для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 покликається як на підставу зменшення розміру аліментів наявність у нього 3-ої групи інвалідності, потребу в значних коштах на лікування та обстеження, наявність на утриманні непрацездатної матері, відсутність постійного місця роботи, що позбавляє його можливості сплачувати аліменти в тому розмірі, який визначений судовим наказом.

Згідно довідки № 01/09/22-1 від 01 вересня 2022 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Міжнародна Торгова Група "Софія", ОСОБА_1 працює на посаді продавця-консультанта. З 24 лютого 2022 року дію трудового договору з позивачем призупинено до закінчення воєнного стану в Україні.

З довідки про доходи № 209 від 12 грудня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 щомісячно отримує страхові виплати внаслідок трудового каліцтва.

Як вбачається з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 031881 від 08 листопада 2022 року, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності на строк до 01 грудня 2023 року.

При цьому позивачем не надано суду доказів на підтвердження наявності у нього інвалідності після 01 грудня 2023 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2020 року в справі № 127/22959/20 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів. У судовому рішенні вказано, що ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, але подав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечив проти їх задоволення.

Водночас, у липні 2020 року ОСОБА_1 подав до Здолбунівського районного суду Рівненської області позовну заяву до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, у якій просив змінити розмір стягуваних з нього аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини його заробітку та стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 200 (двісті) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, покликаючись на те, що він є інвалідом третьої групи, постійно хворіє та витрачає на лікування щомісяця близько 20000 (двадцять тисяч) гривень. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 вересня 2020 року в справі №562/1627/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено повністю.

Щодо наявності у позивача на утриманні непрацездатної матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд враховує, що батьки позивача мають, крім позивача, ще одного повнолітнього та працездатного сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується довідкою № 1338-28.28-28 від 31.07.2023, виданою відділом Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці.

Крім того, матір позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за однією адресою разом з позивачем та своїм чоловіком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується довідкою № 48223 від 28.07.2023, виданою Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради.

Таким чином, матір позивача має можливість отримувати матеріальну допомогу також від іншого свого сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та від свого чоловіка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Доводи позивача про отримання відповідачем великих доходів чи використання аліментів не за призначенням будь-якими належними та допустими доказами не підтверджені, тому не заслуговують на увагу.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини.

Обов`язок з утримання дітей покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати.

За таких обставин, суд не приймає до уваги твердження позивача про неможливість сплачувати визначений судом розмір аліментів у зв`язку із відсутністю роботи, скрутним матеріальним становищем, оскільки позивач є працездатною особою, його бажання чи небажання працювати не є тією обставиною, яка враховується при визначенні розміру аліментів. Позивач не позбавлений можливості працевлаштуватися, отримати постійне джерело прибутку і, як батько,зобов`язаний забезпечити достатній для дитини фізичний, духовний та соціальний розвиток. Також суд враховує, що інших дітей на утриманні позивач не має.

Отже, підстав для зменшення розміру аліментів, визначеного судом не встановлено, а тому оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.12, 60, 81, 211, 263-265, 274-279 ЦПК України, на підставі ст.ст.180-183, 192 Сімейного кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 18 січня 2024 року.

С у д д я