Справа № 242/48/24
Провадження № 2/242/106/24
07 лютого 2024 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Кідрон О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Покровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, до ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «СІДІАЙ АГРО», про конфіскацію земельної ділянки, -
ВСТАНОВИВ:
В подальшому, ОСОБА_1 на підставі договору оренди землі б/н від 21.02.2017 р. зазначену земельну ділянку передала в оренду ТОВ «СІДІАЙ АГРО». Строк дії договору оренди 7 років з правом пролонгації. Право оренди земельної ділянки зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.02.2017 р. (за номером запису про інше речове право 19238122).
Таким чином, відповідачка успадкувала спірну земельну ділянку, зареєструвала право власності на неї та передала її в оренду.
Як вбачається з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 станом на дату набуття права власності на вказану земельну ділянку була громадянкою російської федерації.
Відповідно до інформації Головного управління Державної міграційної служби у Донецькій області від 04.08.2023, 26.10.2023 р. р., Селидівської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області від 19.10.2023 р., громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортом громадянина України не документувалась. Разом з тим, значиться зареєстрованою у Селидівській територіальній громаді на підставі посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 , виданої 27.07.2016 р., орган, що видав 1401, та місцем проживання в Україні є: АДРЕСА_1 .
Крім того,з договору оренди вбачається, що ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації відповідно до паспорту НОМЕР_3 , виданого російською федерацією, Первореченським РОВД м.Владивостока, 10.05.2002 р., код підрозділу 252-003.
Обґрунтував наявність підстав для звернення до суду з позовом тим, що відповідно до ст..153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до ст..1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або ля забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
В даному випадку порушуються інтереси держави, а бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні державні функції - Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, зумовлена відсутністю коштів для оплати судового збору.
Ухвалою суду від 16.01.2024 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Представником позивача надано клопотання про розгляд справи у режимі відеоконференції.
Оскільки дана справа розглядається у спрощеному провадженні без виклику сторін, клопотань про перехід у розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін або загального позовного провадження не надходило, дане клопотання не обґрунтоване та задоволенню не підлягає.
Відповідачка про час і місце розгляду справи повідомлена шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, що узгоджується з вимогами частини 11 статті 128 ЦПК України. В установлений строк письмовий відзив проти позову з посиланням на докази, якими він обґрунтовується, відповідачка до суду не надала.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі "Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі „розумності строку".
З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини.
В подальшому, ОСОБА_1 на підставі договору оренди землі б/н від 21.02.2017 р. зазначену земельну ділянку передала в оренду ТОВ «СІДІАЙ АГРО». Строк дії договору оренди 7 років з правом пролонгації. Право оренди земельної ділянки зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.02.2017 р. (за номером запису про інше речове право 19238122).
Таким чином, відповідачка успадкувала спірну земельну ділянку, зареєструвала право власності на неї та передала її в оренду.
Як вбачається з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 станом на дату набуття права власності на вказану земельну ділянку була громадянкою російської федерації.
Відповідно до інформації Головного управління Державної міграційної служби у Донецькій області від 04.08.2023, 26.10.2023 р. р., Селидівської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області від 19.10.2023 р., громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортом громадянина України не документувалась. Разом з тим, значиться зареєстрованою у Селидівській територіальній громаді на підставі посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 , виданої 27.07.2016 р., орган, що видав 1401, та місцем проживання в Україні є: АДРЕСА_1 .
Крім того,з договору оренди вбачається, що ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації відповідно до паспорту НОМЕР_3 , виданого російською федерацією, Первореченським РОВД м.Владивостока, 10.05.2002 р., код підрозділу 252-003.
У зв`язку з вищевикладеним наявні підстави для конфіскації у ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки шляхом припинення права власності на неї з одночасним визнанням права власності держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області.
При вирішенні справи суд застосовує такі норми права.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 3 статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
У відповідності до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту частини 2 статті 81 та інших норм Земельного кодексу України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.
Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до частини 2 статті 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.
Згідно із частиною 3 статті 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.
Одночасно за змістом частини 4 статті 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Згідно пункту «е» частини 1 статті 140 Земельного кодексу України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
В разі невиконання вимог закону про обов`язок відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк настають наслідки, передбачені частинами 2, 4 статті 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах.
Частиною 5 статті 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Враховуючи, що відповідачка, будучи громадянин кою російської федерації, упродовж року після набуття у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення (18.02.2016 р. по теперішній час) не відчужила її, є підстави для конфіскації належної відповідачці земельної ділянки на користь держави.
Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, якою відповідачка незаконно володіє, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами. Зазначений спосіб захисту чітко визначений частиною 4 статті 81 Земельного кодексу України.
Звернення до суду прокурора з позовом узгоджується з вимогами частини 3 статті 56 ЦПК України та частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
Згідно зі ст..2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.27 даного Закону України державна реєстрація права власності на інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, що має наслідком задоволення позовних вимог.
Покровською окружною прокуратурою при зверненні до суду з позовом сплачено 5368,00 грн. судового збору, що складається з судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви в розмірі 4026,00 грн., та судового збору, сплаченого при поданні заяви про забезпечення позову в розмірі 1342,00 грн.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь особи, що їх понесла.
Керуючись статтями 12, 263-265, 273, 280 ЦПК України, суд,-
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Донецької обласної прокуратури судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 5368 (п`ять тисяч триста шістдесят вісім) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Повний текст рішення складено та підписано 07.02.2024 р.
Суддя В.Г.Черков