КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/284/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 року місто Київ

справа №759/11892/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання- Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , яка діє в своїх та інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Ключника А.С., у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх та інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2022 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх та інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , в якому просила:

визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог посилалася на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 на сьогоднішній день є не приватизованою.

Вказувала, що ордер на вищезгадану квартиру №Г243226 від 22 жовтня 1974 року отримував її батько ОСОБА_6 .

Зазначала, що 10 березня 1992 року рішенням Виконавчого комітету Ленінградської ради народних депутатів №173 про зміну договору найму переоформлено особовий рахунок з батька на матір ОСОБА_7 .

Посилалась на те, що Розпорядженням Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 10 квітня 2008 року №542 було укладено договір найму житлового приміщення на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 з нею, тобто, вона є основним квартиронаймачем.

Вказувала, що в спірній квартирі зареєстровано п`ятеро осіб, в тому числі неповнолітня дитина відповідача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповіддю Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 вересня 2022 року.

Зазначала, що відповідач рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 07 липня 2022 року визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаним рішенням встановлено, що відповідач не проживає в спірній квартирі з 2018 року, йому ніхто не чинив перешкод в користуванні квартирою, тобто останній добровільно залишив житлове приміщення і з 2018 року в ньому не проживав.

Посилалась на те, що на підставі рішення суду, відповідач був знятий з реєстраційного обліку, проте в спірній квартирі останній зареєстрував свою неповнолітню доньку.

Вказувала, що ні дружина, ні неповнолітня дитина відповідача ніколи в спірній квартирі не проживали, на сьогоднішній день ні відповідач, ні мати дитини в квартирі не зареєстровані, а тому вважає, що не може бути зареєстрована в квартирі і малолітня дитина відповідача.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в своїх та інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 , яка діє в своїх та інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

На обґрунтування вимог посилалася на те, що суд першої інстанції не врахував, що дитина не є членом її сім'ї, батьки дитини не мають права власності або користування спірною квартирою.

Вказувала, що вона як єдиний наймач даної квартири не давала згоду на реєстрацію в спірній квартирі чужої дитини, батько дитини в спірній квартирі не проживає з 2018 року і втратив право користування цією квартирою згідно чинного законодавства.

Зазначала, що на момент реєстрації дитини в спірній квартирі було відкрито провадження в цивільній справі про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, тобто на момент реєстрації дитини в квартирі вже існував спір між позивачем і відповідачем щодо права користування квартирою.

Посилалась на те, що судом першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення, не враховано її інтереси та інтереси її двох неповнолітніх дітей, оскільки на сьогоднішній день вона та її діти позбавлені можливості реалізувати своє право на приватизацію житла.

Вказувала, що в разі якщо квартира буде знищена внаслідок ворожої атаки, то вона навіть не матиме права на компенсацію втраченого майна, оскільки ця квартира їй на праві власності не належить і є комунальною власністю.

Відзиву на апеляційну скаргу на адресу Київського апеляційного суду не надійшло.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 та третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної державної адміністрації у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідач ОСОБА_4 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 повідомлявся про розгляд справи в тому числі і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Від третьої особи на адресу апеляційного суду надійшла заява, в якій остання просила розглядати справу у відсутність представника Служби у справах дітей та сім`ї.

А відтак, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у її відсутність на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для його позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність а зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно з статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин, водночас на відповідача покладено обов`язок довести поважність причин такої відсутності. Під час розгляду позову про визнання особи такою, що втратила право на жиле приміщення, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин її довготривалої відсутності.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 8 Конвенції гарантує кожній особі право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача або членів його сім`ї (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).

Пункт 2 статті 8 Конвенції визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції.

Верховний Суд зауважує, що зміст «трискладового тесту» для оцінки відповідності втручання у право особи європейським стандартам правомірності такого втручання охоплює такі критерії, які мають оцінюватися у сукупності: 1) законність вручання (згідно із законом); 2) легітимна мета (виправданість втручання загальним інтересом); 3) дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою, тобто необхідність в демократичному суспільстві.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем.

Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі №490/12384/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі №760/13113/14-ц, від 26 лютого 2020 року у справі №333/6160/17, від 18 березня 2020 року у справі №182/6536/13-ц, від 22 грудня 2021 року у справі №758/12823/17, від 24 грудня 2020 року у справі №369/6361/15-ц.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи, виконкомом Київської міської ради депутатів трудящих батьку позивача ОСОБА_6 видано ордер на житлове приміщення №Г243226 від 22 жовтня 1974 року, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на сім`ю з трьох осіб: нього, дружину ОСОБА_7 , дочку ОСОБА_8

10 березня 1992 року рішенням Виконавчого комітету Ленінградської ради народних депутатів №173 про зміну договору найму переоформлено особовий рахунок з батька на матір позивача ОСОБА_7 .

Розпорядженням Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 10 квітня 2008 року №542 було укладено договір найму житлового приміщення на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 з позивачем, тобто, вона є основним квартиронаймачем.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 не є приватизованою, що підтверджується відповіддю КП КМ БТІ від 25 жовтня 2021 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру нерухомого майна від 26 жовтня 2021 року.

Позивач ОСОБА_1 має двох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають разом з нею.

З відповіді Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 08 вересня 2022 року вбачається, що в спірній квартирі зареєстровано п`ятеро осіб, в тому числі неповнолітня дитина відповідача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 07 липня 2022 року у справі №759/28463/21 ОСОБА_4 визнано таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно акту від 11 серпня 2022 року складеного сусідами будинку за адресою: АДРЕСА_2 , останні зазначили, що ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_3 не проживає з 2018 року, а його дружина та дитина ніколи в цій квартирі не проживали.

Відповідно до листа Святошинського ВД РАЦС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) від 13 грудня 2022 року актовий запис про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 №2681 від 28 грудня 2021 року складений Дарницьким ВД РАЦС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), батьки: батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_9 .

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 , яка діє в своїх та інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилалася на те, що на підставі рішення суду відповідач ОСОБА_4 був знятий з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_4 , проте в спірній квартирі останній зареєстрував свою неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказувала, що ні дружина, ні неповнолітня дитина відповідача ОСОБА_4 ніколи в спірній квартирі не проживали, на сьогоднішній день ні відповідач, ні мати дитини в квартирі не зареєстровані, а тому вважає, що не може бути зареєстрована в квартирі і малолітня дитина відповідача.

Колегія суддів бере до уваги те, що неповнолітні діти набувають прав на користування житлом лише у разі набуття такого права батьками або законними представниками. У разі втрати цього права батьками або законними представниками правові наслідки поширюються і на неповнолітніх дітей.

Таким чином, вирішення позовних вимог про втрату права користування житловим приміщенням дитини відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залежить від з'ясування обставин втрати/збереження права користування житловим приміщенням відповідачем, батьком дитини. Право користування квартирою неповнолітньої дитини є похідними від права на це житло батька.

Аналогічні висновки містяться і у постановах Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі №520/7767/19, від 08 листопада 2023 року у справі №496/4525/17.

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до частин четвертої, шостої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_4 , будучи зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_4 , 31 грудня 2021 року зареєстрував в ній свою малолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 07 липня 2022 року у справі №759/28463/21 встановлено, що позивачем доведено факт відсутності відповідача ОСОБА_4 за місцем його реєстрації понад строки встановлені ст.71 ЖК України. Будь-які підстави для застосування положень ч.2 ст.71 ЖК України та докази поважності відсутності відповідача у вказаному приміщенні понад встановлені строки, суду не надані. Тривалість відсутності відповідача в квартирі об`єктивно свідчить про зміну його місця проживання.

З відповіді Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 01 вересня 2022 року вбачається, що 31 серпня 2022 року місце проживання ОСОБА_4 знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 липня 2022 року.

З доказів, які містяться в матеріалах справи вбачається, що малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у спірній квартирі ніколи не проживала.

Згідно відповіді Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 23 листопада 2023 року мати малолітньої ОСОБА_5 - ОСОБА_9 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 та останній належить 1/4 частина вказаної квартири, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 грудня 2023 року.

Враховуючи, що з народження малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживала у квартирі АДРЕСА_4 , а лише мала формальне місце реєстрації за вказаною адресою, батько малолітньої ОСОБА_5 втратив право користування квартирою на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 липня 2022 року у справі №759/28463/21, а відтак наявні правові підстави для визнання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування квартирою не порушує право малолітньої дитини на житло.

На вказане вище суд першої інстанції уваги не звернув, отже рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову ОСОБА_1 , яка діє в своїх та інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягають судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 судові витрати у розмірі 2481 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2024 року.

Головуючий:

Судді: