Справа № 527/2869/22
провадження 2/527/18/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Павлійчук А.В.,

за участю секретаря судового засідання Козинко Ю.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача в режимі відеоконференції ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу № 527/2869/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Джусь Світлани Василівни, ОСОБА_5 про визнання недійсним удаваного правочину, -

В С Т А Н О В И В:

04 листопада 2022 року позивач звернулась с позовом про визнання недійсним удаваного правочину.

В своєму позові в обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_6 , позивачка є спадкоємцем частки спадщини, яка належала б за законом її батькові ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_7 , позивач прийняла спадщину залишену їй за заповітом. 05.02.2014 ОСОБА_6 склала заповіт на все своє майно сину ОСОБА_8 , ( житловий будинок з господарськими будівлями, розташований на земельній ділянці 0,12га, та 8 земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 82,2657 га та інші речі та майнові права) однак оскільки останній не є громадянином України і понад 30 років разом із сім`єю ( дружиною і дітьми) проживає на території Російської Федерації, то після подій 23.02.3014 року війни на сході України, в подальшому 18.09.2014 ОСОБА_6 склала новий заповіт, відповідно до якого розпорядилась все своє майно передати ОСОБА_4 , яка була їй чужою людиною. Переконана, що заповіт від 18.09.2014 є удаваним правочином з підстав, що посвідчувався коли у вересні 2014 року в Україну приїхала невістка ОСОБА_6 ОСОБА_9 , дружина ОСОБА_10 , яка є рідною сестрою ОСОБА_4 оскільки у випадку спадкування ОСОБА_4 мала стати номінальним держателем спадщини, та через неї планував реалізовувати свою правомочність ОСОБА_8 , який з 2014 року постійно кожного року приїздив до ОСОБА_6 в періоди коли померла отримувала оренду плату за земельні ділянки, ця обставина підтвержується тим, що 29.11.2021 ОСОБА_8 вчиняв дії по відношенню до спадкового майна, які є тотожні діям фактичного вступу в управління спадщиною, також 30.11.2021 ОСОБА_8 отримав оригінал свідоцтва про смерть ОСОБА_11 від 30.11.2021 серії НОМЕР_1 , крім того 15.12.2021 року підготував заяву про відмову від спадщини, а саме Мотуз 23.03.2022 виготовила нотаріально засвідчену копію цього свідоцтва та заяву від 10.12.2021 про прийняття спадщини за заповітом, та всі ці документи 30.03.2022 направила поштою приватному нотаріусу Доценко Андрію Миколайовичу.

Посилаючись на викладене позивач просила визнати недійсним удаваний правочин заповіт, складений 18.09.2014 року від імені ОСОБА_6 на ОСОБА_4 , посвідчений Джусь Світланою Василівною, приватним нотаріусом Глобинського районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 617.

В судовому засіданні позивач позов підтримала прохала його задовольнити, крім того додатково пояснили, що з 1996 року і до її повноліття 18 років, вся родини її батько і мати проживали разом у ОСОБА_12 в с. Іванове селище, а з 2002 пішла навчатися в м. Кременчук і проживала в гуртожитку через 3 роки батьки розвелись, її мати почала проживати окремо в с. Іванове селище, а батько залишився проживати зі своїми батьками. Брат батька ОСОБА_13 , старший батька, навчався в Лубнах на лісничого, останній раз бачила його в 10 річному віці, після чого останній поїхав жити в Орел з дружиною, з якою разом навчались, після від`їзду жодного разу не приїзджали, дядько приїхав лише на похорон її батька у 2014 році, вчинив психологічне насильство відносно позивачки «віддай документи», дядько працював в Росії лісником, його дружина начальник в Орловській області. Коли померла бабуся, позивачку не пустили до будинку забрати особисті речі, фотографії, не дали бути присутньою на похоронах, 3 рази зверталась до поліції, писала заяву, але поліція нічого не зробила. ОСОБА_14 заявив. Що заповіт на нього, він спадкоємець. Восени 2014 року приїжджала його дружина ОСОБА_15 з РФ і заставила бабусю написати заповіт у ОСОБА_16 , бабуся тоді по телефону повідомила, що ОСОБА_15 затіяла прибирання, вперше з`явилась у Глобинському районі. Бабуся за життя пояснювала, що все залишає своєму сину ОСОБА_13 , пояснювала, що поділить все порівну. Бабуся за життя була позивачці як друга мати, викормила її з ложички.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та прохав задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав його необґрунтованості, базуванню на припущеннях, та відсутністю будь - яких доказів, також засобами електронного зв`язку направив відзив на позовну заяву.

Відповідач в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову в повному обсязі, додатково пояснила, що дійсно є сестрою ОСОБА_9 , дружини ОСОБА_13 , була на їх весіллі, в 90-х роках подорожувала до ОСОБА_12 , її сестра після інституту от мала направлення в Орловську область, в подальшому спілкувались, ОСОБА_15 лісничий, а ОСОБА_13 її заступник, ОСОБА_17 помер десь у 2013 році, ОСОБА_17 і ОСОБА_13 завжди спілкувались, але коли помер ОСОБА_18 постійно приїздив десь 2 рази на рік на весні та восени. Коли ОСОБА_13 був в Україні, то заїжджав до них в село і вона постійно передавала йому продукти та допомагала оформлювати запрошення. Про заповіт їй повідомила ОСОБА_19 , приїжджав ОСОБА_13 , вони обговорили. ОСОБА_13 переслав їй заповіт на відмову від спадщини. Дзвонив ОСОБА_13 та повідомив, що захворіла ОСОБА_19 . Відповідач дзвонила особисто бабусі, постійно спілкувались, бо у ОСОБА_12 був ковід. Коли ОСОБА_13 не приїжджав опікувались сусіди. ОСОБА_20 постійно приїжджала до 2014 року, але потім не приїжджала. Коли хоронили ОСОБА_21 , хата була перевернута, шукали документи. ОСОБА_13 мабуть заразився на ковід, була температура, був в Україні 5 бо 7 днів. Дзвонила по телефону ОСОБА_21 , наразі поміняла номер телефону на телефон сусідки, яка опікується будинком. В останнє судове засідання не з`явилась повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.

В останнє судове засідання позивач не з`явилась, належним чином повідомлена, причини своєї неявки не повідомила.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, додатково пояснила, що одружилась із ОСОБА_22 в 2006 році, познайомились в 2005 році в Полтаві, знала про попередню родину, в 2008 році народилась їх спільна дитина, жили на 2 місця, вона із дитиною Полтаві, бо працювала, а чоловік в Іванове селищі з батьками. В 2010 році їздили в смт. Кроми ( РФ) привітати племінника з одруженням, їздили на 2 дні, їздили через ОСОБА_23 , вдвох, в брата померлого чоловіка в РФ 2 дітей хлопчи і дівчинка. Свекруха не їздила в РФ і ніколи не бачила родичів в РФ. Свекруху укачувало, вона ніколи не користувалась громадським транспортом. Розлучились в 2010 році, але продовжували дружньо спілкуватися. Бувший чоловік повністю опікувався батьками і всі землі оформлював чоловік. Родина брата не приїжджала. Свекруха підтримувала стосунки з родиною першої дружини, ОСОБА_20 спілкувалась з родиною свекрухи. Коли були на весіллі, Мотуз то сетсра брата чоловіка, що живе в РФ. ОСОБА_13 приїздив коли свекруха отримувала гроші пайові зі слів померлого чоловіка ОСОБА_17 . До 2013 року вони разом із дитиною приїжджали до села до бабусі в Іванове селище, планували зійтися з ОСОБА_24 , знову жити разом, в 2014 році бувший чоловік помер. В останнє судове засідання не з`явилась повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.

Третя особа приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Джусь Світлани Василівни в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про дату час та місце розгляду справи, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, при розгляді справи покладалась на розсуд суду.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 , фермер, засновник СФГ «Бірюза», повідомив, що ОСОБА_20 виростила бабуся ОСОБА_26 , ОСОБА_7 в 2013 році віддав в обробіток землю, потім земля була переоформлена на ОСОБА_27 , договори уклались в простій письмовій формі, платили в рік за паї до 150 000 грн. Передавав суму до 100 000 грн. ОСОБА_28 , був присутній син ОСОБА_13 , який підписував пайові ордери, документи для бухгалтерії. Гроші перераховував ОСОБА_13 та померла, двома половинами, в кінці року отримувала ОСОБА_21 . В 2021 році в серпні гроші отримав ОСОБА_13 при ОСОБА_21 110 тис грн. ОСОБА_19 захворіла, вона дзвонила особисто, коли захворіла в подальшому приїхав ОСОБА_13 в селище. ОСОБА_20 повідомила про лікарню, що приїхав ОСОБА_13 . ОСОБА_20 прийшла додому в с. Велики Кринки та розповіла, що ОСОБА_21 в ковідному відділенні, через час бабуся померла. ОСОБА_13 був у селі, віддав останню суму десь приблизно 40 000 грн. віддав ОСОБА_13 на похорон, сам на похороні не був, бо дитина на діалізі, ковідні хворі боявся принести у свою родину. ОСОБА_29 використовує з 2014 року, бабуся померла, ОСОБА_13 повідомив, що він буде мати справу з Мотуз це сестра дружини ОСОБА_13 . Приїжджала за 3 роки до смерті бабусі дружина ОСОБА_13 . ОСОБА_13 приїжджав раз у рік, а у 2021 році був 2 рази. Окрім грошей привозив мішок борошна, цукру, банку меду. Землю передавав ОСОБА_17 , але не встигли оформити договори, через 3 місяця той помер. В 2014 році та 2015 році земля була на поліпшенні, а з 2016 року земля стала орною. Пропонував ОСОБА_13 подивитися, що з полями в 2017 та 2018 році, але той відмовився. Первинна домовленість була з ОСОБА_17 платив 100 000 грн., хоч земля і не належала ОСОБА_21 . Бабуся після смерті ОСОБА_17 переоформила все на себе. Бабуся казала в 2019 або в 2020 про те, що земля відійде ОСОБА_13 . Бабуся казала по телефону, що приїжджає ОСОБА_30 , тому потрібно привезти більшу суму грошей. В будинку було електричне опалення і якщо велика нагрузка вибивав «щетчик» і не працювало опалення в будинку. У 2014 по 2016 постійно згадувала про ОСОБА_20 , а в останні у 2017, 2018 набагато менше.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_31 , сусідка покійної, повідомила, що їй відома родина, батько позивачки помер в 2014 році, другий брат два рази на рік приїжджав, коли померла ОСОБА_21 , ОСОБА_32 зі своїм чоловіком викрала в ОСОБА_13 мобільний телефон та якісь документи, що саме їй не відомо, вона підписала заяву, ОСОБА_13 не підписував, чим саме закінчилось їй не відомо. 30.11.2021 був ОСОБА_13 , свідок, її донька та при ній була розмова, що ОСОБА_20 вимагала спадщину від ОСОБА_13 , він відмовив. ОСОБА_13 віддав свідку ряднинки, плиту, вози. Ще там була ОСОБА_33 , вона разом з ОСОБА_13 забирала майно, все інше він палив. Свідок домовилась із ОСОБА_13 про купівлю будинку померлої ОСОБА_6 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_34 4 дружина батька позивачки, вважає, що у померлої були проблеми з «головою». ОСОБА_19 до всіх онуків відносилась однаково. Із померлою спілкувались 2 рази на рік.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, пояснення свідків, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 08.06.2022 у справі № 1303/1459/12).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, виданим 30 листопада 2021 року Глобинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 629. ( т. 1 а. с. 28)

Відповідно до заповіту посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Джусь Світланою Василівною 18 вересня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі № 617 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , податковий номер НОМЕР_2 зробив таке заповідальне розпорядження: усі її права та обов`язки які належать їй на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати їй в майбутньому та усе її майно рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідає ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . (т. 1 а.с. 44)

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК на момент вчинення правочину.

Згідно з ч. 1, 3,4 ст.203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно зі статтями 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право за законом одержують особи визначені у статтях 1261-1265 цього ж кодексу).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні позивачем не доведено, який саме інший договір мали намір укласти сторони, оскільки заповіт може бути посвідчений на користь однієї або кількох осіб, незалежно від того, чи перебувають вони із заповідачем в родинних стосунках.

Отже в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, , ст.ст. 12,13, 76-81,141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Джусь Світлани Василівни, ОСОБА_5 про визнання недійсним удаваного правочин відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 05 лютого 2024 року.

Суддя А. В. Павлійчук