Провадження № 2/161/347/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Дмитроци Б.М.,

з участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 09.05.1987 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірваний рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.09.2023 року.

Вказує, що за час перебування у шлюбі, ними набуто майно, а саме: житловий будинок загальною площею 94,0 кв.м, житловою 61.7 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0598 га, кадастровий номер :31:158:0011 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстровано за відповідачем.

Зазначає, що на даний час взаємної згоди з відповідачем щодо поділу спірного майна вони не дійшли.

У зв`язку з чим, просить визнати за нею право власності на частину вказаного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами та на частину спірної земельної ділянки. Крім того, просила стягнути з неї на користь відповідача судові витрати у справі.

До початку розгляду справи по суті від позивача надійшла заява про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував щодо їх задоволення.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом з`ясовано, що з 09.05.1987 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2023 року у справі № 161/12639/23 (а.с. 15-16).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.02.2006 року за ОСОБА_1 за реєстровано право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Крім того, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №296325 від 22.11.2007 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0598 га, кадастровий номер :31:158:0011 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Як з`ясовано судом, вказане майно сторони набули за час перебування у шлюбі і даний факт відповідачем не оспорюється.

Відповідно до частини першої статті 60 CK України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною першою статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 1 п. 22, абз. 1 п. 23, абз. 1 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.2, ч.3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Як зазначено в п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ відповідно до положень ст.ст. 81, 116 ЗК, окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельної ділянкою, переходить це право у розмірі частки права у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК України.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09.12.2015 року у справі №6-814цс15.

Отже, за таких обставин, суд приходить до висновку, що житловий будинок і земельна ділянка, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуті під час шлюбу подружжя та кожному з них належить по частині вказаного майна.

Щодо вимог відповідача по відшкодуванню судових витрат суд виходить з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, зважаючи, що відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 4026,00 грн. на користь позивача та повернути їй з державного бюджету сплачений судовий збір в розмірі 4026,00 грн. згідно квитанції №13 від 04.12.2023 року.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 142, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. 331 ЦК України, ст. ст. 60, 65, 70 СК України, Постановою Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину земельної ділянки площею 0,0598 га, кадастровий номер :31:158:0011, для будівництва та облуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4026 (чотири тисячі двадцять шість) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Повернути ОСОБА_2 з державного бюджету суму сплаченого судового збору згідно квитанції №13 від 04.12.2023 року в розмірі 4026 (чотири тисячі двадцять шість) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасниками справи є:

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений 08 лютого 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк