Головуючий у І інстанції Скрипник О.Г.
Провадження №22-ц/824/1965/2024 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого2024року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Зубленку Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського Бориса Андрійовича, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною скаргою, в якій просила суд: визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Подільського районного відділу ДВС (м. Київ) Полінського Б.А. щодо розгляду клопотання про скасування постанов про арешт коштів та розшук майна боржника в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3, та визнати протиправними дії державного виконавця Подільського районного відділу ДВС (м. Київ) Полінського Б.А. щодо розрахунку суми заборгованості по аліментах № НОМЕР_3/1 в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3 від 11.05.2023 року.

Обгрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 посилалась на те, що 04.10.2022 року Подільським РВ ДВС ЦМЮУ (м. Київ) відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_3 із виконання виконавчого листа №758/6444/20, виданого 28.09.2022 року Подільським районним судом м. Києва.

Зазначає, що вказаний виконавчий лист видано на виконання рішення Подільського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Вказувала, що вона постанову про відкриття виконавчого провадження не отримувала та про наявність вказаного виконавчого провадження станом на жовтень 2022 року їй не було відомо.

04.01.2023 року державним виконавцем в межах вказаного виконавчого провадження винесено постанови про накладення арешту на належні скаржнику грошові кошти на банківських рахунках та розшук її майна, а саме належного їй на праві власності транспортного засобу.

Зазначає, що на початку березня 2023 року їй стало відомо про те, що державною виконавчою службою їй нараховано заборгованість в розмірі більше 156 000,00 грн. зі сплати аліментів.

14.04.2023 року скаржницею на адресу Подільського РВ ДВС ЦМЮУ (м. Київ) направлено клопотання про скасування постанови про арешт коштів тапостанови про розшук майна боржника,однак відповіді на дане клопотання отримано не було.

Крім того, 15.05.2023 року скаржниця ознайомилась в приміщенні Подільського РВ ДВС ЦМЮУ (м. Київ) із розрахунком заборгованості по сплаті аліментів за період з 05.06.2020 року по 30.06.2022 року, де розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 126 429,03 грн. В цей же день державний виконавець ознайомив її з постановою про звернення стягнення на заробітну плату боржника. Незважаючи на це, як видно із матеріалів виконавчого провадження, що розміщені в електронному вигляді в автоматизованій системі виконавчого провадження в мережі Інтернет, сума «заборгованості», раніше нарахована державним виконавцем, залишилася незмінною та перевищує 156 000,00 грн.

На думку ОСОБА_1 , дії державного виконавця щодо арешту коштів, розшуку майна боржника, щодо розрахунку суми "заборгованості" по аліментах, а також бездіяльність щодо розгляду поданого клопотання є протиправними.

Як вбачається з довідки розрахунку від 04.01.2023 року, наданої державним виконавцем на адвокатський запит, підставою для розрахунку суми заборгованості, а відповідно і для винесення постанов про арешт коштів боржника та розшук майна боржника, став розрахунок заборгованості, виходячи із середньої заробітної плати в даній місцевості, тобто у місті Києві. Цей розрахунок проведений державним виконавцем за період із червня 2020 року по грудень 2022 року включно.

У той же час, як станом на дату винесення судового рішення, так і станом на дату винесення відповідних постанов державним виконавцем, ОСОБА_1 працює у військовій частині на посаді головного спеціаліста державної служби. Це місце роботи є єдиним місцем її праці та єдиним джерелом отримання заробітку (доходу).

У довідці про розмір заробітної плати (доходу) № 222/4/165/323/631 від 13.03.2023 року відображений розмір заробітної плати (доходу) ОСОБА_1 за період із червня 2020 року по лютий 2023 року.

Крім того, рішенням суду та виконавчим листом, виданим на його виконання, встановлено, що стягнення аліментів проводиться за період з 05 червня 2020 року до червня 2022 року (закінчення навчання ОСОБА_3 ) або до досягнення ОСОБА_3 23-х річного віку. Тобто, рішенням суду встановлено дві альтернативні умови для припинення нарахування, сплати та стягнення аліментів: закінчення навчання або досягнення дитиною віку 23-х років.

ОСОБА_4 проходив навчання в Національній Академії Служби безпеки України в якості курсанта. Однак, в лютому 2022 року у зв`язку із збройною агресією рф та введенням військового стану ОСОБА_4 достроково виданий диплом про закінчення навчання та присвоєно офіцерське звання. В цей же період часу ОСОБА_4 направлений на службу до органів Служби безпеки України. На думку скаржниці, із цього моменту нарахування, сплата та стягнення аліментів підлягають припиненню. Однак, ці обставини були повністю проігноровані державним виконавцем при складенні довідки від 11 травня 2023 року та визначенні розміру заборгованості, оскільки вказана довідка державним виконавцем складена у тому числі з урахуванням періоду за березень - червень 2022 року включно.

З урахуванням наведених обставин, беручи до уваги вимоги рішення суду щодо розміру аліментів (1/4 заробітку), ОСОБА_1 вважає, що фактична сума аліментів, що підлягає сплаті за період із 05 червня 2020 року по лютий 2022 року становить 71 203,41 грн.

Крім того, заявник у скарзі посилалась на те, що у період з червня 2021 року (тобто ще до набрання законної сили судовим рішенням) по листопад 2022 року воназдійснювала виплатибезпосередньо на користь дитини ОСОБА_4 на загальну суму 61 900,00 грн., відтак залишок сплати аліментів становить 9303,41 грн.

Як вбачається із згаданої довідки-розрахунку державного виконавця від 04 січня 2023 року середня сума до сплати аліментів не перевищує 5 000,00 гривень в місяць, навіть із урахуванням розрахунку за середнім заробітком для міста Києва.

Таким чином, залишок заборгованості по сплаті аліментів станом на дату подання цього клопотання складає менше двох місяців, у зв`язку із чим постанови про арешт коштів боржника та розшук майна боржника, на думку ОСОБА_1 , є невиправданим та надмірним заходом.

З вищенаведених обставин у їх сукупності заявник ОСОБА_1 просила про задоволення її скарги у повному обсязі.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 рокускаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу скасувати та постановити по справі нове судове рішення про задоволення скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилалась на те, що значна частина оскаржуваної ухвали присвячена цитуванню норм матеріального та процесуального права, що стосуються сплати аліментів, дій органів державної виконавчої служби по виконанню рішень судів щодо стягнення аліментів та порядку розгляду скарг на дії органів виконавчої служби судами. Крім того, судом констатується позиція сторін у справі, як скаржника, так і заінтересованої особи, а також стягувача. Ця частина ухвали суду не містить обґрунтування відмови у задоволенні скарги.

В оскаржуваній ухвалі взагалі відсутня згадка про те, що скаржником висунуто вимогу про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо розгляду клопотання скаржника, поданого в межах виконавчого провадження. Суд повністю проігнорував цю вимогу скарги, в оскаржуваній ухвалі суду відсутня будь яка мотивація відмови у скарзі в цій частині. Таким чином, суд першої інстанції просто проігнорував частину вимог скаржника і не вирішив їх.

Щодо визнання протиправними дій органу ДВС щодо розрахунку суми заборгованості по аліментах НОМЕР_3/1 від 11 травня 2023 року, суд обмежився лише констатацією того, що цей розрахунок за формою відповідає вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень та додатку № 15 до цієї Інструкції. При цьому, у оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції не вказано, чому саме суд відхилив доводи скаржника щодо неправомірності цього розрахунку по суті.

ОСОБА_1 у апеляційній скарзі вказує, що рішенням Подільського районного суду міста Києва у справі № 756/6444/20 встановлено альтернативні умови щодо припинення нарахування та сплати аліментів: закінчення ОСОБА_3 навчання або досягнення ним 23 річного віку.

В матеріалах справи наявний диплом ОСОБА_4 від 01 березня 2022 року про закінчення ним навчання в Академії СБУ. Таким чином, настала умова, визначена рішенням суду, для припинення нарахування та сплати аліментів.

Всупереч цьому, орган ДВС продовжив нарахування аліментів і після цієї дати, що суперечить суті рішення суду та виданому на його виконання виконавчому листу.

Наявність у ОСОБА_4 диплому про закінчення навчання, хоча і згадується судом в оскаржуваній ухвалі, але будь-яка мотивація з приводу того, чому саме цей доказ відкинутий судом, в оскаржуваній ухвалі відсутня.

Крім того, на думку апелянта, ні органом ДВС, ні судом не враховано, що скаржниця фактично здійснювала оплату аліментів безпосередньо на користь ОСОБА_4 , як власника аліментів. Станом на дату початку таких виплат у 2020 році ОСОБА_4 вже був повнолітньою особою, здатною самостійно розпоряджатися грошовими коштами у повному обсязі та в силу закону був власником цих грошових коштів. Судом першої інстанції не надано ніякої оцінки доказам, наявним в матеріалах справи, а саме платіжним документам про виплати, здійснені скаржником на користь ОСОБА_4 за період 2020 - 2022 років. По суті, ці докази повністю проігноровані судом першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, як таку, що постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні державний виконавець Полінський Б.А. проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечив та просив залишити скаргу без задоволення, посилаючись на правильність висновків суду про відсутність підстав для визнання незаконними його дій та бездіяльності при вчиненні виконавчих дій.

Від ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання, в якому останній просив розгляд справи проводити за його відсутності у зв`язку з перебуванням на військовій службі.

Інші учасники процесу, які повідомлялись про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились; колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності за наявними матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення державного виконавця, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що в провадженні Подільського районного суду міста Києва знаходилась цивільна справа №758/6444/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

22.11.2021 року судом по справі №758/6444/20 було ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається, аліменти у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, за період з 05.06.2020 року по лютий 2021 року включно.

Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 08.09.2022 року рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року змінено в частині визначення періоду стягнення аліментів та встановлено період з 05.06.2020 року до червня 2022 року (закінчення навчання ОСОБА_4 ), або досягнення ним 23 років. В решті рішення залишено без змін.

04.10.2022 року головним державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським Б.А. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Подільським районним судом міста Києва 28.09.2022 року №758/6444/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається, аліментів у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку платника аліментів щомісячно, за період з 05.06.2020 року до червня 2022 року (закінчення навчання ОСОБА_4 ) або досягнення ним 23 років (а.с.6).

04.01.2023 року головним державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським Б.А. було винесено постанову про арешт коштів боржника та постанову про розшук майна боржника у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_3 (а.с.7-9).

11.05.2023 року головним державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським Б.А. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 (а.с.10-11).

Також, 11.05.2023 року у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_3 головним державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським Б.А. був зроблений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно з яким за період з 05.06.2020 року по 30.06.2022 року загальний розмір заборгованості станом на 30.06.2022 року становить 126 429,03 грн. (а.с.58).

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 13.03.2023 року № 222/4/165/323/631 ОСОБА_1 працює на посаді головного спеціаліста державної служби, її дохід за період з червня 2020 по лютий 2023 року становить 721 761,03 грн. (а.с.57).

Залишаючи скаргу ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції виходив з її необґрунтованості та безпідставності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Обов`язковість виконання судових рішень закріплена також Конвенцією "Про захист прав та свобод людини", яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 року. Отже, її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили, повинно бути виконано, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не приймаються. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

З матеріалів справи вбачається, що постанови про арешт грошових коштів боржника та про розшук майна боржника були винесені головним державним виконавцем Полінським Б.А. у межах виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 , як боржника, на користь ОСОБА_2 , як стягувача, аліментів на утримання їх повнолітнього сина ОСОБА_4 , що продовжує навчання, на час навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-х років.

При цьому, підставою винесення постанови про арешт коштів боржника від 04.01.2023 року стало невиконання боржником рішення суду та несплата нею боргу, тому з метою забезпечення виконання рішення та усунення можливості здійснення відчуження коштів головний державний виконавець дійшов висновку про необхідність накласти арешт на кошти боржника (а.с.42).

Підставою винесення постанови про розшук майна боржника від 04.01.2023 року стала необхідність збереження майна боржника з метою можливого подальшого опису та арешту задля погашення існуючої заборгованості (а.с.44).

Вищенаведені постанови винесені головним державним виконавцем у встановленому законом порядку та в межах його повноважень.

Щодо посилань заявника на те, що нею 14.04.2023 року було направлено клопотання про скасування постанов про арешт коштів боржника та про розшук майна боржника від 04.01.2023 року, які не були розглянуті виконавчою службою, що свідчить про неправомірну бездіяльність останньої, то заявником суду не було надано жодних доказів направлення нею такого клопотання до виконавчої служби. Не містять доказів отримання такого клопотання і матеріали виконавчого провадження, надані суду першої інстанції та наявні у матеріалах справи. За таких обставин підстави до визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Полінського Б.А. щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 про скасування постанов про арешт коштів та розшук майна боржника у справі відсутні.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду в частині відсутності підстав до визнання протиправними дій головного державного виконавця Полінського Б.А. щодо розрахунку суми заборгованості по аліментах в межах виконавчого провадження НОМЕР_3 від 11.05.2023 року, виходячи з наступного.

Частинами 1, 3, 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

Статтею 195 СК України встановлено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджений постановою КМУ від 26.02.1993 №146.

Пунктами 3, 4 р. XVI «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, визначено, що у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із:

звіту про здійснені відрахування та виплати;

квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником;

заяв та (або) розписок стягувача;

інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості;

інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Як роз`яснено в п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" №6 від 07.02.2014, при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

З матеріалів справи вбачається і про це було зазначено державним виконавцем Полінським Б.А., що після відкриття виконавчого провадження аліменти нараховувались ним згідно інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості, а після надання боржником ОСОБА_1 даних про її місце роботи (а.с.57), постановою від 11.05.2023 року звернуто стягнення на її заробітну плату відповідно до довідки з місця роботи ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_2 (а.с.60).

Крім того, після надання ОСОБА_1 державному виконавцю у квітні 2023 року довідки про доходи, державним виконавцем було здійснено перерахунок заборгованості по аліментах, що підтверджується наявними у справі письмовими доказами.

За своєю формою розрахунок заборгованості відповідає формі, яка наведена у додатку №15 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що розрахунок заборгованості по аліментах від 11.05.2023 року складений державним виконавцем з дотриманням вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», відтак законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав до визнання неправомірними дій головного державного виконавця Полінського Б.А. щодо розрахунку заборгованості по аліментах.

Враховуючи те, що судом при розгляді справи встановлено, що головний державний виконавець Полінський Б.А., виконуючи свої обов`язки в межах виконавчого провадження, діяв відповідно до закону та в межах повноважень, зважаючи на недоведеність заявницею наявності підстав для визнання протиправною бездіяльності виконавця щодо ненадання відповіді на її клопотання про скасування постанов про арешт коштів боржника та розшук майна боржника в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3, а також визнання протиправними дій виконавця щодо розрахунку заборгованості по аліментах, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав до задоволення скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського Б.А.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, в частині неповноти мотивації висновків суду законності та обґрунтованості рішення не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норми процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення суду лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин справи, підтверджених доказами, перевіреними судом.

Доводи скарги про неврахування судом першої інстанції тієї обставини, що повнолітній син ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , на утримання якого і були стягнуті аліменти, закінчив навчання достроково, у березні 2022 року, тому стягнення з ОСОБА_1 аліментів по червень 2022 року суперечить змісту рішення суду та вимогам закону, апеляційним судом відхиляються, оскільки належних, допустимих та достовірних доказів цій обставині заявником не було надано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, відтак підстави для висновку про незаконність дій головного державного виконавця в частині проведення стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів за період з березня по червень 2022 року по справі відсутні. При цьому, посилання заявника у апеляційній скарзі на наявність у матеріалах справи диплома ОСОБА_4 від 01.03.2022 року про закінчення ним навчання в Академії СБУ, не ґрунтуються на матеріалах справи, які такого документу не містять.

Необгрунтованими є і доводи скарги про неврахування судом першої інстанції у рішенні факту сплати ОСОБА_1 аліментів безпосередньо сину ОСОБА_4 , який на той момент уже був повнолітнім, оскільки всупереч доводів апеляційної скарги, жодних доказів сплати аліментів у такому порядку заявником не надано, і матеріали справи відповідних платіжних документів не містять.

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині ухвали, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому, докази та обставини, на які посилається скаржниця у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає також за необхідне зазначити, що головним державним виконавцем Полінським Б.А. під час розгляду справи суду апеляційної інстанції були надані докази, які свідчать про те, що виконавче провадження ВП № НОМЕР_3 закінчене згідно постанови від 31.01.2024 року, а всі накладені в межах виконавчого провадження заборони та арешти скасовані постановами державного виконавця від 29.11.2023 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: