Справа № 643/4150/23
Провадження № 2/643/131/24
06.02.2024 м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судового засідання Ісоєва К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові питання щодо ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом адвоката Гупал Романа Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.01.2024 позовну заяву адвоката Гупал Романа Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 (позивач), до ОСОБА_2 (відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 290174,48 грн. В іншій частині позову відмовлено. Призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати та ухвалення додаткового рішення.

Представник позивача адвокат Гупал Р.М. у судове засідання для ухвалення додаткового рішення не з`явився, надав клопотання про розгляд питання про судові витрати за відсутності позивача та її представника.

Представник відповідача адвокат Селезень С.В. у судове засідання для ухвалення додаткового рішення не з`явилась, надала клопотання про розгляд питання про судові витрати за відсутності відповідача та його представників.

Виходячи з чинного процесуального законодавства України, зокрема положень ч. 5 ст. 4, ст. 12, 13, п. 2 ч. 1 ст. 43, ч. 1, 3 ст. 223, ч. 4 ст. 268 ЦПК, участь в судовому засіданні є правом сторони, яким вона розпоряджається на власний розсуд.

Ураховуючи необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити додаткове рішення за відсутності її учасників.

Пунктом ч. 1 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц висловлено висновки щодо застосування норм права, згідно яких із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства (п. 40). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (п. 44). Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності (п. 47).

Ураховуючи факту тотожність приписів ст. 137 ЦПК України та ст. 126 ГПК України, суд під час вирішення даної справи вважає за можливе також врахувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, яка звернула увагу на такі особливості розподілу витрат на правничу допомогу: «Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19) (п. 127).

Гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (п. 130, 131).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (п. 106).

Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним (п. 143).

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис (п. 144).

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права (п. 145).

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (п. 147)».

Згідно висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 06.12.2023 у справі № 713/1890/21, витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2023 в цивільній справі № 357/8277/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72). Відмовляючи у задоволенні заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000,00 грн, передбаченому пунктом 4.2 додаткової угоди № 2 від 28 вересня 2018 року, суди не врахували, що відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат, не навели доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх неспівмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача. При цьому загальна сума витрат на адвокатські послуги, передбачена договором, складає 12 000 грн, що не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару. Отже, додаткове судове рішення про відмову в стягненні 5 000 грн слід скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про відшкодування позивачу цих витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Повертаючись до обставин даної справи, суд констатує, що представником позивача заявлено вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 22780,00 грн. плюс додатково «гонорар успіху» в розмірі 10 % суми задоволених позовних вимог. Витрати на правову допомогу в розмірі 22780,00 грн., згідно доводів позовної заяви, складаються з наданих послуг без участі в судових засіданнях в розмірі 16080,00 грн. та послуг з участі в двох судових засіданнях в розмірі 6700,00 грн., по 3350,00 грн. за участь в одному судовому засіданні.

На підтвердження вказаних витрат на правничу допомогу представником позивача суду надані:

- копія договору про надання правової допомоги від 12.09.2022, укладеного між позивачем та адвокатом Гупал Р.М.;

- копія додатку до вказаного договору, згідно якого вартість послуг без участі в судових засіданнях складає 20000,00 грн., за участь адвоката в судовому засіданні додатково сплачується 3350,00 грн. за кожний день, у разі прийняття рішення у справі на користь позивача адвокату сплачується додатковий гонорар у розмірі 10 % від суми задоволених позовних вимог;

- копія попереднього розрахунку вартості однієї години надання послуг, згідно якого вартість 1 год. без участі в судових засіданнях складає 1340,00 грн., 1 год. участі в судових засіданнях 3350,00 грн.;

- копія акту наданих послуг, згідно яких адвокат надав позивачу послуги (без участі в судових засіданнях) в загальному розмірі 16080,00 грн.;

- копія рахунку-фактури на суму 16080,00 грн.

Представник відповідача адвокат Зудер`янц В.В. (до зміни прізвища Полякова) 10.08.2023 надала заяву про відмову в задоволенні клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, згідно якої просила відмовити у стягненні вказаних витрат у повному обсязі. В обґрунтування в тому числі зазначила, що сума гонорару представника позивача в розмірі 20000,00 грн. є завищеною та неспівмірною з об`ємом наданих послуг.

Представник відповідача адвокат Зудер`янц В.В. заявила вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 40000,00 грн. Гонорар адвоката згідно доводів заяви складається з такого: участь в судовому засіданні 20000,00 грн.; решта консультації (3550,00 грн.), дослідження правових висновків ВС (3550,00 грн.), складання документів (10050,00 грн.).

На підтвердження вказаних витрат на правничу допомогу представником відповідача суду надані:

- копія договору про надання правничої допомоги від 12.09.2022, укладеного між відповідачем та адвокатом Зудер`янц В.В.;

- копія додаткової угоди до вказаного договору, згідно якого сторонами погоджений гонорар адвоката у фіксованому розмірі в сумі 40000,00 грн.;

- копія квитанції про отримання ОСОБА_3 від відповідача грошових коштів у розмірі 40000,00 грн.

Представник позивача надав письмові заперечення на заяву адвоката Зудер`янц В.В. щодо стягнення витрат на правову допомогу, згідно якої просив відмовити у стягненні вказаних витрат у повному обсязі. В обґрунтування в тому числі зазначив, що сума гонорару представника відповідача в розмірі 40000,00 грн. є завищеною та неспівмірною з об`ємом наданих послуг.

Таким чином, як представник позивача, так і представник відповідача посилались на неспівмірність витрат на правничу допомогу, понесених протилежною стороною. При цьому ані представник позивача, ані представник відповідача не зазначили, витрати протилежної сторони на правничу допомогу в якому саме розмірі вони вважають співмірними, обґрунтованими та розумними.

За таких обставин суд вважає за необхідне самостійно визначити розмір витрат на правничу допомогу в даній справі, які підлягають відшкодуванню, тобто є розумними і співмірними із складністю справи та іншими критеріям, визначеними у ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

Суд враховує, що з точки зору застосування норм матеріального права дана справа не характеризується надмірною складністю, оскільки судами касаційної інстанції, починаючи з Верховного Суду України, протягом тривалого часу сформована стала практика розгляду зазначеної категорії справ. При цьому ціна позову не має правового значення для застосування відповідних норм права до спірних правовідносин.

З точки зору кількості доказів, які сторони надали суду в обґрунтування їх правових позицій, дана справа також не характеризується надмірною складністю. Так, представником позивача в обґрунтування позовних вимог фактично надано два докази договір позики та розписку. Докази ініціювання представниками відповідача іншого судового спору, надані представниками відповідача, суд не враховує, оскільки вказані докази надавались в контексті клопотання про зупинення провадження у справі, в задоволенні якого судом було відмовлено.

Ураховуючи наведене, а також кількість судових засідань у справі, суд приходить до висновку, що витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 12000,00 грн. відповідатимуть вимогам розумності, пропорційності і обґрунтованості, та зменшує розмір витрат позивача на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, до вказаної суми.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру витрат відповідача на правничу допомогу, суд керується таким.

Представниками відповідача в ході розгляду справи суду надані чотири письмові пояснення/промови по суті спору.

З вказаної кількості письмових пояснень/промов 2 документа підписані одноособово іншим представником відповідача адвокатом Селезень С.В., один документ підписаний спільно адвокатами Селезень С.В. та Зудер`янц В.В., один документ (заява про відмову в задоволенні клопотання представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу) підписаний одноособово адвокатом Зудер`янц В.В. У судових засіданнях приймали участь та виступали з усними промовами обидва представника відповідача.

Ураховуючи ступінь участі адвоката Зудер`янц В.В. у розгляді справи, у тому числі кількість письмових заяв/промов, у підготовці яких вона приймала участь, суд приходить до висновку, що витрати відповідача на правничу допомогу адвоката Зудер`янц В.В. у розмірі 9000,00 грн. відповідатимуть вимогам розумності, пропорційності і обґрунтованості, та зменшує розмір витрат відповідача на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, до вказаної суми.

Позивачем пред`явлені остаточні вимоги в загальному розмірі 439126,12 грн. Судом вказані вимоги задоволені частково, в розмірі 290174,48 грн. У задоволенні позовних вимог у розмірі 148951,64 грн. судом відмовлено.

За таких обставин розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню позивачу, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог складає 7929,60 грн. (290174,48 грн. х 12000,00 грн. /439126,12 грн.).

Розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню відповідачу, пропорційно до відхиленої частини позовних вимог складає 3052,80 грн. (148951,64 грн. х 9000,00 грн./439126,12 грн.).

Представником позивача заявлено клопотання про відшкодування додаткового гонорару в розмірі 10 % від суми задоволених позовних вимог, який по суті є «гонораром успіху».

Як вбачається з вказаних вище висновків щодо застосування норм права Великої Палати Верховного Суду, відшкодування «гонорару успіху» не суперечить положенням законодавства України, оскільки вказаний гонорар належить до судових витрат і по суті є складовою частиною гонорару адвоката, обумовленого сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою.

Ураховуючи наведені вище мотиви, зокрема складність справи та обсяг доказів, суд вважає, що відшкодування відповідачем на користь позивача гонорару успіху в розмірі 10 % від суми задоволених позовних вимог не відповідатиме критеріям розумності, пропорційності та обґрунтованості. Крім того, суд враховує, що з відповідача на користь позивача вже стягнуті витрати на правничу допомогу в розмірі 7929,60 грн.

Виходячи з конкретних обставин даної справи, суд вважає, що «гонорар успіху» в розмірі 2 % від суми задоволених позовних вимог відповідатиме критеріям розумності та пропорційності.

За таких обставин суд додатково стягує з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу («гонорар успіху») у розмірі 5803,49 грн. (290174,48 грн. х 2 %).

Позивачем під час звернення до суду з первісним позовом, ціна якого була визначена в розмірі 494695,31 грн., був сплачений судовий збір в сумі 4946,95 грн.

Пропорційно до задоволеної частини позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору в розмірі 2901,74 грн.

Таким чином, суд всього стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в загальному розмірі 16634,83 грн. (7929,60 грн. + 5803,49 грн. + 2901,74 грн.).

З позивача на користь відповідача суд стягує судові витрати в загальному розмірі 3052,80 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Ураховуючи вказані положення законодавства України, суд стягує з відповідача на користь позивача різницю судових витрат, які сторони повинні відшкодувати один одному, в розмірі 13582,03 грн. (16634,83 грн. - 3052,80 грн.).

Доводи представника відповідача відносно того, що представником позивача не надано доказів фактичної сплати позивачем на користь її представника витрат на правову допомогу, суд відхиляє, оскільки згідно висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 06.12.2023 у справі № 713/1890/21, витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Доводи представника відповідача щодо безпідставності та необґрунтованості вимоги позивача про відшкодування додаткового гонорару в розмірі 10 % від суми задоволених позовних вимог суд відхиляє, оскільки можливість стягнення з іншої сторони «гонорару успіху» випливає з вказаних вище висновків щодо застосування норм права Великої Палати Верховного Суду.

Доводи представника позивача відносно того, що наданий представником відповідача договір про надання правничої допомоги від 29.09.2023 містить відомості про надання правничої допомоги взагалі, а не по конкретній справі, суд відхиляє, оскільки вказаний договір містить положення щодо представництва інтересів відповідача в судах загальної юрисдикції. Представником відповідача надавалась правнича допомогу відповідачу в судах загальної юрисдикції, тобто у відповідності до умов договору.

Доводи представника позивача відносно того, що наданий представником відповідача договір про надання правничої допомоги від 29.09.2023 не відповідає низці положень ЦК України, суд відхиляє, оскільки вказаний договір та додаткова угода містять достатні відомості, на підставі яких суд може встановити істотні умови вказаного договору, зокрема його предмет, ціну, права та обов`язки сторін.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ) понесені останньою судові витрати в розмірі 13582,03 грн.

Додаткове рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Додаткове рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне додаткове рішення складено 19.02.2024.

Суддя Д.А. Крівцов