Справа № 727/614/24
Провадження № 2-о/727/54/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді Чебан В.М.

при секретарі Бружа В.М.

за участю заявниці ОСОБА_1

за участю представника заявниці ОСОБА_2

за участю заінтересованої особи ОСОБА_3

за участю представника заінтересованої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , де заінтересованими особами виступають ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , звернулась до суду із заявою, де заінтересованими особами виступають ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 , посилаючись на те, що 07 вересня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 липня 2022 року розірвано.

Від даного шлюбу у сторін народились діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказує, що після розірвання шлюбу вона разом із дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Старша донька, ОСОБА_5 відвідує Чернівецький ліцей №22 ім. Кохановського, а ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - Гімназію № 8.

Стверджує, що наразі існують обставини, які свідчать про вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства щодо неї та доньок, а також ризики продовження вчинення ним домашнього насильства у подальшому.

Так, постановою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 18.05.2022 р. ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КпАП України, а саме у вчиненні домашнього насильства в присутності дітей, внаслідок чого старша донька ОСОБА_8 вимушена була пізно ввечері бігти по допомогу до сусідів, щоб захистити матір.

Зазначає, що в подальшому, 11.10.2022 р. о 20:00 год., ОСОБА_3 прибув до їхнього спільного будинку в АДРЕСА_1 . Втім, доньки зачинились у будинку і не хотіли впускати ОСОБА_3 в будинок. У свою чергу, ОСОБА_3 вирішив викликати до своїх доньок наряд поліції, по прибуттю якого наляканим дітям не залишалося нічого іншого, окрім як впустити батька до будинку. Вказує, що під час цих подій, вона не могла захистити дітей, оскільки перебувала в Ізраїлі, де вже понад 4 роки намагається вилікувати онкологічне захворювання. Так, у серпні 2020 р. вона перенесла операцію, внаслідок чого їй встановлено інвалідність. А також, вона проходить гормональну терапію, мусить періодично літати в Ізраїль задля свого лікування.

Посилається на те, що 17.10.2022 p., за результатами психологічної діагностики стосовно доньки ОСОБА_9 та доньки ОСОБА_10 психологи Чернівецького міського центру соціальних служб дійшли висновку щодо ймовірності вчинення стосовно них та в їх присутності психологічного та фізичного насильства; щодо доньки ОСОБА_11 дійшли висновку, що її психоемоційний стан є наслідком вчиненого психологічного насильства.

Заявниця вказує, що у 2023 році, ОСОБА_3 , виїхав за кордон, відтак стан доньок дещо покращився. Втім, 12 січня 2024 року ОСОБА_3 зателефонував заявниці та повідомив, що заїхав в Україну, однак не може виїхати і для перетину кордону йому потрібно, щоб вона передала йому доньок, у супроводі яких він би міг легально перетнути кордон. Вона відмовилася передати йому дітей, на що ОСОБА_3 повідомив, що в такому разі він заселиться в будинок АДРЕСА_1 . Про зазначене він говорив і раніше.

15 січня 2024 р. орієнтовно о 15.00 год. до воріт домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 прибув ОСОБА_3 з незнайомим чоловіком. Вказані особи близько 30 хвилин стояли перед ворітьми і кудись телефонували. ОСОБА_3 періодично стукав у ворота. Невдовзі до них прибуло два співробітника поліції і вони всі разом довгий час (близько години) заповнювали якісь папери та дивилися у сторону вікон будинку АДРЕСА_1 . За якийсь час (коли на вулиці вже стемніло) всі присутні поїхали у невідомому напрямку.

Починаючи з 16 січня 2024 року, доньки відмовились ходити до навчальних закладів, оскільки почали боятись, що батько викраде їх зі школи та повезе на пункт пропуску для перетину кордону. 16 січня 2024 року вранці ОСОБА_3 з`явився до гімназії № 8 (навчальний заклад середньої та молодшої доньки) та почав щось вимагати у завуча гімназії. Це ще більше налякало доньок і вони остаточно відмовилися відвідувати школу, допоки існують ризики зустрічей з батьком.

Заявниця вказує, що ОСОБА_3 неодноразово вчиняв щодо неї домашнє насильство, у тому числі й фізичне насильство на очах у дітей. Молодша донька ОСОБА_11 , почувши щось про батька та про виклики ним поліції починає впадати в істерику, після якої заявниця довго її заспокоює. Наразі ОСОБА_3 продовжує чинити психологічний тиск на неї та дітей, вимагаючи від неї надати йому дітей для перетину кордону.

Стверджує, що дії ОСОБА_3 призвели до того, що вони бояться вмикати світло в будинку, оскільки бояться, що ОСОБА_3 буде знати, що вони знаходяться в будинку і почне виламувати двері. Такі його дії, вселяють у них страх і викликають бажання зібрати речі і переїхати кудись, однак іншого житла у х немає.

Більше того, їй під час лікування онкології протипоказані емоційні перенавантаження, стресові ситуації і для нормального лікування вона потребує нормального психоемоційного стану. Натомість колишній чоловік, не сприяє її нормальному психоемоційному стану. Заявниця вважає, що є високий ризик повторення та продовження здійснення ОСОБА_3 домашнього насильства, у т.ч. фізичного та психологічного насильства, переслідування їх з доньками.

На основі викладеного, просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

- заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань до 1 км до місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань до 1 км до місця навчання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 );

- заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань до 1 км до місця навчання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 (Чернівецька гімназія № 8 Чернівецької міської ради);

- заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , якщо вони перебувають у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними.

Заявниця в судовому засіданні підтвердила обставини, викладені в заяві про видачу обмежувального припису, просила її задовольнити у повному обсязі та додатково пояснила, що після розлучення ОСОБА_3 все з будинку, де вона проживає разом із спільними дітьми, забрав. Вона боїться свого колишнього чоловіка, оскільки він неодноразово вчиняв відносно неї та дітей домашнє насильство. ОСОБА_3 періодично приходить до будинку, діти його не впускають, бо бояться його, на що він викликає поліцію. Вказала, що зараз в провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівці знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 про поділ їх будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , де вона проживає разом із дітьми.

Представник заявниці ОСОБА_2 в судовому засіданні заяву про видачу обмежувального припису підтримала повністю та просила її задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в заяві. Підтвердила, що дійсно на розгляді в Шевченківському районному суді знаходяться цивільна справа про поділ майна подружжя сторін. А також, підтвердила, що відносно самої заявниці працівники поліції 18.01.2023 року також винесли тимчасовий заборонний припис стосовно кривдника, яким заборонено в будь-який спосіб спілкуватися з постраждалою особою - ОСОБА_3 , який вони наразі оскаржують.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував обставин викладені в заяві ОСОБА_1 , а також заперечував щодо задоволення заяви та встановлення відносно нього обмежувального припису на строк шість місяців. Підтримав викладене в письмових поясненнях. Зазначив, що він не вчиняв відносно ОСОБА_1 та дітей домашнього насильства. Колишня дружина налаштовує дітей проти нього. Він сплачує на дітей аліменти, по 9000 грн. кожного місяця. Вказав, що він дійсно запропонував дітям, щоб вони виїхали з ним на територію Румунії, щоб перетнути кордон, оскільки займається міжнародними перевезеннями. Однак на даний час зазначені обставини вже є неактуальними. Діти просили щоб він на ОСОБА_1 переписав будинок. З молодшою донькою йому не дають бачитися взагалі, він за нею скучає. Вказав, що йому на праві спільної часткової власності належить будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в кому зараз живуть всі. На даний час йому немає де жити, окрім цього будинку, натомість ОСОБА_1 не впускає його до належного йому на праві власності нерухомого майна. Більш того він не чинить перешкод у користуванні своєї частки нерухомого майна ні дітям, ні дружині. Вказав, що 15.01.2024 року він хотів побачитись з дітьми та зайти до свого будинковолодіння, однак ОСОБА_1 його не пустила, відтак він був змушений викликати поліцію та таким чином зайти до будинковолодіння, але ОСОБА_1 жодним чином не відреагувала на дії патрульної поліції та нікого не впустила. Вважає, що своїми умисними діями заявниця ізолювала дітей від батька та налаштувала оточуюче суспільство дітей проти нього, для того щоб в подальшому маніпулювати дітьми. З розмов з заявницею, вона пропонувала мирову угоду. Згідно якої він ОСОБА_3 мав би подарувати свою частку у нерухомому майні дітям, а ОСОБА_1 в свою чергу надасть дозвіл спілкуватись з дітьми. Вважає, що причиною конфлікту з колишньою дружиною є саме з майнові інтереси. Заявниця бажає позбавити його права власності на спірне нерухоме майно. Ця причина спонукає заявницю продовжувати налаштовувати дітей проти свого батька. Діти проживають із матір`ю, і відповідно піддаються психологічному впливу з її сторони. При цьому ОСОБА_3 ствердив в судовому засіданні, що на разі в провадженні суду перебуває цивільна справа про поділ спільного майна подружжя, а саме будинку АДРЕСА_1 .

Представник заінтересованої особи ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні заяви за безпідставністю. Вважає, що ОСОБА_1 не надано жодних належних та достовірних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_3 застосовував до неї та доньок домашнє насильство у будь яких його проявах. Вважав, що це просто конфлікт, непорозуміння, а не домашнє насильство. А психологічні висновки Чернівецького міського центру соціальних служб, за результатами діагностики дітей, та події, на які посилається заявниця, датовані 2022 роком, тому не можуть на даний час братися судом до уваги. Зараз ОСОБА_1 проживає у спірному будинку. Дійсно, ОСОБА_3 вселився в їх спільний будинок АДРЕСА_1 в присутності працівників поліції, однак не в кімнату доньки, а в колишню їх спальню. ОСОБА_3 є співвласником цього будинку, він там зареєстрований, а тому його дії вважав правомірними. В будинку ще є якесь майно ОСОБА_3 .

Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання. Від начальника Служби у справах дітей Никитенко І.Л. надійшла заява про розгляд справи у відсутність їхнього представника, при винесенні рішення просять врахувати інтереси дітей. Додатково повідомляє, що законні представники дітей до Служби у справах дітей Чернівецької міської ради не зверталися. Рішення органу опіки та піклування Виконавчого комітету ЧМР - не приймалось.

Неповнолітня свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що їй зараз 15 років. Два роки вона живе з мамою і сестрами, за адресою: АДРЕСА_1 . Батько з ними в цей період не жив. Вказала, що два роки тому, коли їй було 13 років, батько штовхнув її на ліжко, схопив за руку і сказав, що у випадку, якщо вона не буде його поважати, то він «шкуру з неї здере». Був випадок в 6 років, батько її побив, бо вона сказала, що він грає в ігрові автомати. Батько їй не телефонує зараз. Восени 2023 року він приїзджав додому.

Суд, заслухавши пояснення заявниці, представника заявниці, заінтересованої особи та його представника, неповнолітнього свідка, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 липня 2022 року розірвано(а.с.4).

Від спільного шлюбу у сторін народились діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.5), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.5- зворот) та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.6).

Заявниці ОСОБА_1 , та її доньки ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зареєстровані та проживають в АДРЕСА_1 , чого в судовому засіданні не заперечували самі сторони.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №362426683 від 18.01.2024 року ОСОБА_3 , на праві спільної часткової власності, частки, належить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Чернівецької гімназії № 8 від 17.01.2024 року (а.с.9) ОСОБА_7 та ОСОБА_6 навчаються у Чернівецькій гімназії №8; ОСОБА_5 , відвідує Чернівецький ліцей №22 ім. Кохановського, що підтверджується учнівським квитком Чернівецького ліцею №22.

Відповідно до довідки лікаря від 04.08.2022 року, заключення онколога від 19.01.2023 року та договору про надання платних медичних та інших послуг від 12.03.2020 року (а.с.12-21) наприкінці 2019 р. ОСОБА_1 встановлено діагноз: інвазивна протокова карцинома правої молочної залози. ОСОБА_1 пройшла понад 4 курси хіміотерапії, радіотерапію, у серпні 2020 р. перенесла операцію, проходить гормональну терапію. Згідно довідки до акту огляду МСЕК від 28.07.2022 року ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи (а.с.22). В подальшому відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 28.07.2023 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності (а.с.23).

Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першоїстатті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству`домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першоїстатті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Положеннями ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою, заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків (родичів) у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, від 26 вересня 2019 року у справі№ 452/317/19-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, від 12 січня 2022 року в справі № 752/9731/21.

Під час судового розгляду справи та наданих пояснень учасниками справи, судом з`ясовано, що колишнє подружжя сторін періодично конфліктує між собою, у них існують неприязні стосунки.

Разом з тим, судом встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 18.05.2022 р. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.173- 2 ч.1 КпАП України і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. в дохід держави. Домашнє насильство полягало в погрозах фізичною розправою та висловлюванням в сторону ОСОБА_1 нецензурною лайкою.

При цьому, будь-яких інших фактів здійснення ОСОБА_3 домашнього насильства стосовно заявниці чи його неповнолітніх дітей судом не встановлено.

А також посилання заявниці на те, що ОСОБА_3 неодноразово вчиняв щодо заявниці домашнє насильство, у тому числі й фізичне насильство на очах у дітей та продовжує чинити психологічний тиск на неї та дітей, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не доведені належними допустимими доказами.

А також, суд вважає, що посилання заявниці на результати психологічної діагностики стосовно неповнолітніх дітей, не можуть братися судом до уваги, оскільки вони датовані 2022 роком, в той час як заява ОСОБА_1 спрямована до суду в січні 2024 року.

Заявниця на протязі 2023 року з приводу застосування будь-якого домашнього насильства до неї чи дітей в правоохоронні чи інші органи, які згідно чинного закону повинні захищати інтереси сім`ї та дітей, не зверталась, жодних передбачених законодавством заходів до ОСОБА_3 за такі дії не застосовувалось, оскільки тільки постанова суду про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї особи чи вирок суду щодо вчинення злочинних дій щодо життя чи здоров`я потерпілої особи є доказом в розумінні ст.76 ЦПК України, який підтверджує факт вчинення нею такого насильства.

Крім цього, судом встановлено, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівці знаходиться цивільна справа 727/1633/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділення в натурі частки житлового будинку та частки земельної ділянки у спільну часткову власність та цивільна справа 727/12233/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації у зв?язку з відчуженням спільного майна.

Суд, вважає, що наявність вказаних цивільних справ на розгляді суду, як раз і свідчить про наявність спору між сторонами з приводу нерухомого майна, та конфлікт між сторонами з цього приводу, що по суті підтверджували в судовому засіданні самі сторони та їх представники.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів вчинення домашнього насильства заінтересованою особою відносно заявниці та дітей, що є необхідною умовою для застосування до особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені вищевказаним спеціальним законом.

Подібний висновок Верховного Суду викладений у постановах від 10.02.2021 року у справі №761/49109/19 (провадження №61-9144св20) та №361/1110/20 (провадження №61-10458св20).

Наявність між сторонами неприязних відносин та спору щодо поділу спільного майна не може саме по собі розцінюватись як насильство в сім`ї.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61 19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20), від 28 червня 2022 року у справі № 466/180/22 (провадження № 61-4104св22), від 25 липня 2023 року у справі № 344/1732/23 (провадження № 61-6759св23), від 08 вересня 2023 року у справі № 752/1390/22 (провадження № 61-10045св23), від 25 вересня 2023 року у справі № 760/34690/21 (провадження № 61-1315св23).

Крім цього, фото- та відео файли наявні в матеріалах справи та оглянуті судом не підтверджують посилань заявниці щодо вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_3 , на них лише зафіксовано перебування ОСОБА_3 у спільному будинку сторін.

Разом з тим, на відео файлі від 18.01.2024 року заявниця особисто працівникам поліції стверджує, що: «сьогодні 18.01.2024 року не було домашнього насильства з боку ОСОБА_3 , але було, на її погляд, проникнення в житло», оскільки ОСОБА_3 тривалий час в помешканні не жив.

Таким чином, ОСОБА_1 не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_3 щодо неї та дітей домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому суд вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18) та від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19).

Зазначених обставин при розгляді даної справи судом не встановлено.

Так, згідно з ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У відповідності до п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Суд вважає, що з наявних у справі доказів оцінка дій ОСОБА_3 , не свідчить про наявність вчинення ним в подальшому домашнього насильства. У зв`язку з цим відсутні ризики, що відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дають підстави видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 і з цих підстав.

Отже, ОСОБА_5 , звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог щодо факту вчинення домашнього насильства ОСОБА_3 , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому, що є процесуальним обов`язком саме заявника відповідно до змісту статей 12, 81 ЦПК України, у зв`язку з чим слід відмовити у видачі обмежувального припису.

Суд вважає, що між сторонами існує спір щодо користування спільним нерухомим майном, що регулюється, зокрема, нормами ЦК України та СК України і такий спір не може бути вирішений шляхом застосування визначених заявником заходів обмежувального припису.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що вимоги заяви щодо видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_3 , є необґрунтованими, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 4, 12, 13, 43, 49, 76, 81, 259, 263-265, 268, 273, 294, 352, 350-1, 350-2, 350-4 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , де заінтересованими особами виступають ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 09 лютого 2024 року.

Суддя Шевченківського

районного суду м.Чернівці Чебан В.М.