Справа №753/1969/23
Апеляційне провадження №22-ц/824/1309/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Акціонерне товариство «Українська оборонна промисловість», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Науково-технічного комплексу «Імпульс» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовної заяви з урахуванням її уточнення позивач зазначив, що 09 серпня 2022 року його було прийнято на посаду заступника генерального директора з безпеки ДП «НТК «Імпульс» з посадовим окладом 18 000, 00 грн. на місяць. За час перебування на займаній посаді він належним чином виконував свої трудові обов`язки та заохочувався відповідачем за високі досягнення у праці та премією у вересні 2022 року, а також подякою вищого керівництва - Генерального директора ДК «Укроборонпром» згідно із наказом № 282-К від 07.10.2022 року. Вказує, що йому не було відомо про притягнення його відповідачем до дисциплінарної відповідальності. Зокрема, висновок за результатами проведення службової перевірки достовірності змісту доповідної записки від 05.10.2022 року заступника Генерального директора з безпеки Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» Кравченка М.В. позивачем не отримувався, письмові пояснення щодо дисциплінарного порушення ним не надавалися. Таким чином позивач вважає притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення незаконним. Крім того, звільнення ОСОБА_1 відбулось без належної правової підстави за п. 1 ст. 41 КЗпП України, тобто за відсутності одноразового грубого порушення працівником своїх трудових обов`язків. У дисциплінарному порушенні відсутня вина позивача. Також позивач зазначив, що звільнення з вини відповідача відбулось із порушенням передбачених ст. 148 КЗпП України строків для притягнення до дисциплінарної відповідальності. При цьому наказ про звільнення позивача від 12.01.2023 року був направлений позивачу поштою та отриманий ним лише 16.01.2023 року. Внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_1 зазнав значних душевних (моральних) страждань, погіршення стану здоров`я, перебував на лікарняному, також постраждала його ділова репутація та втрачені нормальні життєві зв`язки, тому просив суд стягнути на його користь завдану моральну шкоду у сумі 143 750 грн.

У зв`язку з викладеним просив суд :

визнати незаконним та скасувати наказ ДП «НТК «Імпульс» від 12.01.2023 р. № 1-ОС «Про звільнення з роботи» ОСОБА_1 , поновити позивача на посаді заступника Генерального директора з безпеки державного підприємства «Науково-технічний «Комплекс «Імпульс», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану внаслідок порушення його трудового права, покласти на Генерального директора державного підприємства «Науково-технічний «Комплекс «Імпульс» Куценка Г.В. обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, у зв`язку з оплатою позивачу часу вимушеного прогулу та моральної шкоди, допустити негайне виконання судового рішення у частині присудження позивачу виплати заробітної плати за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого позивача.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державного концерну «УКРОБОРОНПРОМ», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 18 серпня 2023 року виправлено допущену описку в рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Акціонерного товариства «Українська оборонна промисловість», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, в тексті рішення, зокрема у вступній та резолютивній його частинах, вірно зазначено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,- Акціонерне товариство «Українська оборонна промисловість» замість Державний концерн «Укроборонпром».

У липні 2023 року на адресу суду від відповідача надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення у справі (щодо вирішення питання про розподіл судових витрат).

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10жовтня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 375,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог позивача повністю.

08 листопада 2023 року на адресу суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - АТ «Української оборонної промисловості» надійшов відзив на апеляційну скаргу на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року.

08 листопада 2023 року відповідач направив на адресу суду відзив на апеляційну скаргу на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року.

Не погоджуючись із додатковим рішенням суду, позивач направив на адресу суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати додаткове рішення суду від 10 жовтня 2023 року повністю та закрити провадження у справі.

14 грудня 2023 року відповідач направив на адресу суду відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення.

15 грудня 2023 року на адресу суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - АТ «Української оборонної промисловості» надійшов відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення.

15.01.2024 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду. В обґрунтування клопотання заявник зазначав, що не може з`явитися до суду у визначений судом час, оскільки перебуватиме у службовому відрядженні. При цьому, заявником не було долучено до вищевказаного клопотання доказів на підтвердження йог перебування у службовому відрядженні на дату судового засідання. З огляду на вказане, в апеляційного суду відсутні підстави для задоволення вищевказаного клопотання.

Інші учасники справи в судове засідання, призначене на 18.01.2024 року з`явились.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги на рішення суду та наявність підстав для задоволення апеляційної скарги на додаткове рішення суду.

В ході розгляду справи судом встановлено, що згідно із наказом ДП «НТК «Імпульс» № 69-ОС від 08.08.2022 року позивача було прийнято на роботу на посаду заступника генерального директора з безпеки з 09.08.2022 року з посадовим окладом згідно із штатним розписом - 18 000 грн. на місяць.

Згідно із Правилами внутрішнього трудового розпорядку ДП «НТК «Імпульс», до початку роботи працівник має бути ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку, колективним договором, посадовою інструкцією, умовами праці, своїми правами та обов`язками, умовами оплати праці, а також пройти інструктаж з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці та протипожежної охорони (п. 2.3.). Як визначено п. 3.2. ПВТР працівники підприємства зобов`язані виконувати своєчасно та в повному обсязі робочі завдання, функціональні обов`язки, визначені посадовою інструкцією, забезпечувати належну якість виконуваних робіт, вживати заходи для негайного усунення причин та умов, які перешкоджають, або ускладнюють нормальну роботу, негайно інформувати про це адміністрацію підприємства. Згідно із п. 7.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку відповідача, працівник несе відповідальність за порушення трудової та виробничої дисципліни, у тому числі за: невиконання або неналежне виконання з власної вини покладених на нього трудових обов`язків, визначених трудовим договором, колективним договором, та цими Правилами. Пунктами 7.2. та 7.3. Правил встановлено, що за порушення трудової дисципліни до працівника можуть бути застосовані такі дисциплінарні стягнення: догана, звільнення з роботи, до застосування дисциплінарного стягнення генеральний директор підприємства зобов`язаний зажадати від порушника трудової дисципліни письмове пояснення. Відмова працівника дати таке пояснення не може бути перешкодою для застосування стягнення.

Функціональні обов`язки позивача на посаді заступника генерального директора з безпеки ДП «НТК «Імпульс» визначались посадовою інструкцією № 59/22 заступника генерального директора з безпеки, зокрема п. 1.2. посадової інструкції визначено, що заступник генерального директора з безпеки призначається на посаду та звільняється з посади наказом Генерального директора підприємства за погодженням з ДК «Укроборонпром» з дотриманням вимог Кодексу законів про працю України та чинного законодавства.

Заступник генерального директора з безпеки, в тому числі, несе відповідальність за: 3.1. Неналежне виконання або невиконання цієї посадової інструкції в межах, визначених чинним законодавством України про працю; 3.2. Недотримання правил внутрішнього трудового розпорядку, охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії та протипожежного захисту.

До складу посадових обов`язків та завдань позивача на посаді заступника генерального директора з безпеки, зокрема входило: 2.1. Несе персональну відповідальність за виконання своїх повноважень та покладених на нього функцій та завдань; 2.2. Забезпечення безпеки підприємства; 2.3. Здійснює зв`язок з ДК «Укроборонпром», Міністерством Оборони України і т.д. з питань безпеки діяльності підприємства; 2.7. Займається питаннями інформаційної безпеки на підприємстві у взаємодії з начальником режимно-секретного відділу; 2.9. Організовує та вносить пропозиції щодо вдосконалення правових, організаційних, інженерно-технічних заходів з метою забезпечення комплексної безпеки підприємства.

Статутом ДП «НТК «Імпульс» у редакції, затвердженій наказом ДК «Укроборонпром» від 30.01.2018 року № 31, визначено, що Державне підприємство «Науково-технічний комплекс «Імпульс» (далі - Підприємство) є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності та передане в управління Державного концерну «Укроборонпром» (далі - Концерн), регулювання, контроль та координація діяльності Підприємства здійснюється Концерном, як уповноваженим суб`єктом господарювання з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі (п. 1.1.). У своїй діяльності Підприємство керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Концерну, нормативно-правовими актами, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, а також цим Статутом (п. 1.4.).

Управління Підприємством здійснюється його керівником (генеральним директором), який підзвітний концерну (п. 7.2. Статуту). Пунктом 7.7. Статуту визначені такі повноваження керівника у сфері трудових відносин: видає в межах своєї компетенції накази та доручення; у встановленому порядку призначає на посади та звільняє з посад працівників Підприємства; застосовує заходи заохочення та дисциплінарного стягнення до працівників Підприємства.

Розділом 8 Статуту ДП «НТК «Імпульс» визначені також права та повноваження ДК «Укроборонпром» щодо управління та контролю за діяльністю підприємства. До таких повноважень в тому числі відноситься погодження призначення та звільнення заступників керівника, а також посадових осіб, які за своїми функціональними обов`язками заміщують керівника Підприємства у разі його тимчасової відсутності (незалежно від посади), директора з виробництва, головного інженера та головного бухгалтера Підприємства, керівника структурного підрозділу з питань безпеки, а за відсутності такого - особу, до повноважень якої віднесені питання безпеки, керівника юридичної служби, або іншого структурного підрозділу (незалежно від виду), що здійснює правову роботу на Підприємстві.

ДП «НТК «Імпульс» було прийнято наказ № 47 від 06.10.2022 року «Про проведення службової перевірки», предметом якої було перевірка достовірності змісту доповідної записки заступника Генерального директора з безпеки ОСОБА_1 від 05.10.2022 року. За результатом такої службової перевірки був складений висновок від 26.10.2022 року. Створена на підприємстві комісія дійшла висновку про наявність передбачених законодавством України підстав для притягнення заступника Генерального директора з безпеки ДП «НТК «Імпульс» ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, в порядку, передбаченому стст. 147 - 149 КЗПП України, а саме - звільнення із займаної ним посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗПП України.

Керівником Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» було направлено лист № 337 від 27.10.2022 року до ДК «Укроборонпром» щодо погодження звільнення ОСОБА_1 . Відповідачем також були прийняті накази від 31.10.2022 року № 79-ОС «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » та, згодом, від 19.12.2022 року № 95-ОС «Про внесення змін до Наказу № 79-ОС від 31.10.2022» щодо скасування нарахування та виплати заробітної плати позивачу ОСОБА_1 у зв`язку із його відстороненням, однак у межах даної справи обґрунтування та законність таких наказів судом не оцінюється, оскільки це не є предметом розгляду даної цивільної справи та не впливає на висновки суду у даній справі.

Листом ДК «Укроборонпром» від 11.01.2023 року № UOP 6/3-213 було погоджено звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, а згодом, наказом ДП «НТК «Імпульс» від 12.01.2023 року № 1-ОС «Про звільнення з роботи», з 12.01.2023 року позивача ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника Генерального директора з безпеки ДП «НТК «Імпульс» за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу ДП «НТК «Імпульс» від 12.01.2023 року № 1-ОС «Про звільнення з роботи» ОСОБА_1 та про поновлення останнього на посаді заступника Генерального директора з безпеки державного підприємства «Науково-технічний «Комплекс «Імпульс». Окрім того, суд зазначив, що інші

заявлені позивачем позовні вимоги також задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від зазначених вище позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено судом.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Фактично апелянт оскаржує рішення на підставі тих доводів, які він висловлював й у суді першої інстанції, та які вже були належним чином оцінені судом.

В ході розгляду справи знайшли своє підтвердження вчинення позивачем тих дій, за які його було притягнуто до відповідальності у вигляді звільнення, а саме повідомлення вищому органу недостовірної інформації.

Дані обставини належним чином встановлені судом, який з даного приводу зазначив наступне:

ОСОБА_1 був звільнений із займаної ним посади на підставі п. 1. ч. 1. ст. 41 КЗпП України - одноразового грубого порушення працівником своїх трудових обов`язків, про що зазначено у наказі про звільнення від 12.01.2023 року № 1-ОС «Про звільнення з роботи». Фактичною підставою звільнення ОСОБА_1 став факт порушення ним своїх трудових обов`язків, визначених посадовою інструкцією, внаслідок подання ним 05.10.2022 року доповідної записки на адресу керівництва ДК «Укроборонпром» щодо наявності порушень у діяльності ДП «НТК «Імпульс».

Вказане порушення позивачем своїх трудових обов`язків можливо кваліфікувати як одноразове та грубе, виходячи із наступного: порушення є одноразовим, оскільки виявилось, з об`єктивної сторони, у одноразовій дії позивача, яка мала місце 05.10.2022 року у вигляді подання ним доповідної записки до ДК «Укроборонпром». Зазначена вище дія позивача є порушенням його трудових обов`язків, а саме - п. 2.3. посадової інструкції, відповідно до якого він: «Здійснює зв`язок з ДК «Укроборонпром», Міністерством оборони України з питань безпеки діяльності підприємства». ОСОБА_1 було надіслано до Державного концерну «Укроборонпром» інформацію про наявність істотних порушень у господарській діяльності підприємства, однак за результатами проведеного службового розслідування така інформація підтверджена не була. Суд першої інстанції звернув увагу на те, що позивачем не надано доказів того, що за направленою ним до ДК «Укроборонпром» доповідною запискою від 05.10.2022 року були вжиті заходи, які б свідчили про достовірний характер такої інформації, тобто відсутні факти документального підтвердження наведених позивачем порушень та притягнення до дисциплінарної чи іншої відповідальності керівника підприємства чи його посадових осіб. Безпосередньо факт повідомлення позивачем недостовірної інформації був встановлений за результатами проведення службової перевірки достовірності змісту доповідної записки позивача від 05.10.2022 року, оскільки за результатом проведеної перевірки було складено відповідний висновок від 26.10.2022 року. Даний висновок в цілому є обґрунтованим, а заперечення позивача щодо його змісту зводяться до того, що він повідомив до ДК «Укроборонпром» інформацію, яку особисто він вважав достовірною, без надання переконливих документальних підтверджень цього.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Не може погодитись колегія суддів апеляційного суду і з доводами стосовно порушення процедури звільнення, яким також було надано належну правову оцінку судом першої інстанції.

Для звільнення працівника за п. 1. ч. 1 ст. 41 КЗпП України не має вирішального значення форма вини у вчиненому порушенні - прямий чи непрямий умисел працівника, або ж вчинення порушення працівником з необережності чи недбалості. Порушення трудових обов`язків з прямим умислом може бути визнаним таким, що підпадає під пункт 1 частини першої статті 41 КЗпП України, навіть за відсутності шкідливих наслідків порушення. В той же час, висновок за результатами службової перевірки від 26.10.2022 року містить посилання і на інші порушення позивачем своїх посадових обов`язків, а саме пп. 2.7. та 2.9. посадової інструкції та ним встановлено наявність прямого умислу у позивача у повідомлені недостовірної інформації до ДК «Укроборонпром».

Наказ від 12.01.2023 року № 1-ОС «Про звільнення з роботи» позивача містить, окрім юридичної підстави звільнення і його фактичну підставу - посилання на висновок за результатами службової перевірки від 26.10.2022 року, тобто, посилання позивача на відсутність підстав звільнення у оскаржуваному наказі є необґрунтованими.

Безпосередньо, службове розслідування щодо достовірності доповідної записки позивача від 05.10.2022 року було призначено на підставі наказу генерального директора ДП «НТК «Імпульс» від 06.10.2022 року № 47 «Про проведення службової перевірки». Даний наказ не скасовано та він не оскаржується позивачем. Безпосередньою підставою для службової перевірки став факт подання ОСОБА_1 , як заступником генерального директора з безпеки, доповідної записки від 05.10.2022 року. У наказі встановлено строк проведення службової перевірки - 28.10.2022 року, що також відповідає положенням п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України № 950 від 13.06.2000 року «Про затвердження порядку проведення службового розслідування», згідно із яким строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Крім того, службове розслідування було розпочато та проведено у порядку та у спосіб передбаченим наказом ДК «Укроборонпром» від 30.04.2020 року № 179 «Про затвердження Порядку проведення службових перевірок та заходів контролю у сфері управління Державного концерну «Укроборонпром».

З огляду на вищевказане, відповідачем було належним чином дотримано процедури звільнення ОСОБА_1 , що обґрунтовує відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги останнього у відповідній частині.

Окремо колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на неналежність з її точки зору доводів апелянта стосовно порушення строку притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ст.. 148 КЗпП Дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

З метою перевірки достовірності змісту доповідної записки позивача 06.10.2022 року ДП «Науково-технічний комплекс «Імпульс» було прийнято наказ №47 Про проведення службової перевірки. За результатами перевірки був складений висновок від 26.10.2022 року, яким і було встановлено наявність підстав для звільнення позивача з посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП. В той же час, оскільки звільнення працівника, який займає посаду заступника генерального директора з безпеки ДП «Науково-технічний комплекс «Імпульс» можлива лише після погодження з ДК «Укроборонпром», керівником підсприємства в межах строків, встановлених ст. 148 КЗпП 27.10.2022 року було направлено лист до ДК «Укроборонпром», щодо погодження звільнення ОСОБА_1 . На період до отримання такого погодження відповідачем було прийнято наказ про відстороненння ОСОБА_1 від роботи, а в подальшому, щодо скасувасння нарахування та виплат заробітної плати у звязку із відстороненням.

Листом ДК «Укроборонпром», від 11.01.2023 року було погоджено звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, у звязку з чим, на наступний після цього день було видано наказ про звільнення ОСОБА_1 .

Зважаючи на передбачений складний процес звільнення заступника генерального директора з безпеки ДП «Науково-технічний комплекс «Імпульс» з роботи, з точки зору колегії суддів апеляційного суду направлення на наступний день після отримання висновку комісії запиту на погодження звільнення, а також фактичне проведення звільнення на наступний день після отримання такого погодження за своєю суттю не порушують вимоги ст. 148 КЗпП. При цьому, саме стягнення було накладено в межах строку, передбаченого ч. 2 вищевказаної статті.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів апеляційного суду не вбачає порушення процедури звільнення, відтак наявності підстав задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне:

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

В даному випадку такою першою заявою по справі є відзив відповідача на позовну заяву.

Як вбачається з наданого відповідачем до суду першої інстанції відзиву, останній не аносував попереднього розрахунку судових витрат, які він має намір понести в рамках даної справи. За таких умов колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не було належним чином дотримано встановленої законом процедури. В свою чергу це призводить до відсутності підстав для задоволення заяви ДП «Науково-технічний комплекс «Імпульс» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. В той же час на вказані обставини суд першої інстанції увагу не звернув.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України серед підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права. При цьому порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (питання) по суті.

Керуючись ст.ст. 375, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року задовольнити.

Додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року скасувати.

Відмовити в задоволенні клопотання Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» про стягнення витрат на правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько