Справа № 473/4833/23
РІШЕННЯ

іменем України

"31" січня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Багрін І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ

в серпні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, поданим в її інтересах адвокатом Вуїв Оксаною Вікторівною, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, пені за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 грудня 2008 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 стягувалися аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, щомісячно, починаючи з 28 листопада 2008 року, до досягнення донькою повноліття. В подальшому, рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 лютого 2023 року зменшено розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_2 з 1/4 до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, починаючи з 25 листопада 2022 року та до досягнення дитиною повноліття.

Виконавче провадження за попереднім виконавчим листом (виданим за рішенням суду від 17 грудня 2008 року) було закінчено, виконавчий лист повернуто до суду, заборгованість станом на 01 грудня 2022 року становила 73 869 грн. 79 коп. Виконавчий лист про стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника перебуває на виконанні.

Невиконання зобов`язань відповідачем по утриманню дитини без поважних причин, наявність заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 грудня 2008 року, виконавче провадження за яким було закінчено, стало підставою звернення позивачки до суду із вимогою про стягнення заборгованості за обумовленим виконавчим листом у розмірі 73 869 грн. 79 коп. та неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів за період з 01 грудня 2022 року по 11 вересня 2023 року в розмірі 73 869 грн. 79 коп.

Ухвалою суду від 18 вересня 2023 року було відкрито провадження по справі, призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

09 листопада 2023 року представниця відповідача ОСОБА_2 адвокат Максименко В.В. надала відзив на позов, за змістом якого в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості зі сплати аліментів просила відмовити, оскільки в даному випадку стягнення вказаної заборгованості здійснюється державним виконавцем у порядку ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а не за рішенням суду. Позовні вимоги щодо стягнення неустойки (пені) визнала частково. При цьому, при визначенні розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, просила врахувати положення ч.1 ст. 196 СК України щодо зменшення розміру пені на суму застосованого державним виконавцем до відповідача штрафу, а також матеріальний та сімейний стан останнього (відповідач отримує заробітну плату у незначному розмірі; нерухомого, рухомого майна у власності немає; на його утриманні також перебувають троє дітей від другого шлюбу та дружина, яка не працює, оскільки здійснює догляд за дітьми; внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце в 2017 році, відповідач потребує подальших медичних обстежень та лікування).

В свою чергу, представницею позивачки адвокатом Вуїв О.В. подано відповідь на відзив, у якій остання вважала безпідставними посилання сторони відповідача на неможливість стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду, оскільки в зв`язку з ухваленням рішення суду про зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 (визначений розмір аліментів - 1/6 частка), попередній виконавчий лист про стягнення аліментів на її утримання (в розмірі частка) судом був відкликаний, тому відповідне виконавче провадження було закінчено на підставі п.10 с.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», що унеможливлює його повторне пред`явлення до виконання. При цьому, визначений державним виконавцем розмір заборгованості за аліментами за вказаним виконавчим провадження, відповідач не оспорює. Крім того, наведені стороною відповідача обставини, які вони просять врахувати при вирішенні питання щодо зменшення розміру неустойки (пені), не є такими, що мають істотне значення, оскільки постанова державного виконавця про накладення на боржника штрафу на підставі ч.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» не виконана, не надані докази стосовно сукупного доходу родини відповідача (до складу якого входять, зокрема виплати багатодітним сім`ям), а також погіршення стану здоров`я та потреби в зв`язку з цим у додаткових витратах.

При цьому, звертала увагу суду на недобросовісну поведінку відповідача, який будучи офіційно працевлаштованим та отримуючи заробітну плату, вказану інформацію приховував від державного виконавця, внаслідок чого утворювалася заборгованість зі сплати аліментів, яка частково стягувалася з нього в подальшому, через значний проміжок часу.

23 листопада 2023 року від представниці відповідача адвоката Максименко В.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких остання надала пояснення, аналогічні зазначеним у відзиві на позовну заяву, зазначаючи при цьому про відсутність вини відповідача у виникнення заборгованості зі сплати аліментів, оскільки тривалий час відповідач не отримував доходу (відбував покарання в вигляді позбавлення волі), а також відбував покарання у вигляді виправних робіт з відрахуванням 20% заробітної плати на користь держави.

Ухвалою суду від 24 листопада 2023 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду.

Представниця позивачки ОСОБА_1 адвокат Вуїв О.В. у судове засідання не з`явилася, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі.

Представниця відповідача ОСОБА_2 адвокат Максименко В.В. у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, при вирішенні справи просила врахувати надані нею пояснення в процесуальних заявах на адресу суду, а також надані докази.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, оглянувши матеріали цивільних справ № 2-2624/2008, № 473/3465/22, матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_3, суд виходить з наступного.

Зокрема судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 грудня 2008 року, відповідач ОСОБА_1 був зобов`язаний до сплати на користь позивачки ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 28 листопада 2008 року та до досягнення донькою повноліття.

На підставі вказаного рішення 17 грудня 2008 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області був виданий виконавчий лист, який був пред`явлений стягувачем до примусового виконання.

Обумовлений виконавчий лист перебував на примусовому виконанні в Єланецькому відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, пізніше був переданий на виконання до Першого відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (виконавче провадження № НОМЕР_3). Заборгованість згідно розрахунку станом на 01 грудня 2022 року становить 73 869 грн. 79 коп.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 лютого 2023 року, ухваленого у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, було зменшено розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_2 з 1/4 до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) останнього, починаючи з 25 листопада 2022 року та до досягнення дитиною повноліття. 07 липня 2023 року на підставі вказаного рішення видано виконавчий лист, який 10 липня 2023 року стягувачем ОСОБА_1 був пред`явлений до примусового виконання. 13 липня 2023 року Першим відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, відкрито виконавче провадження за № 72237402.

Виконавче провадження № НОМЕР_3 було закінчено на підставі п.10 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду, який видав виконавчий документ), відповідно до постанови головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Легкої О.В. від 06 липня 2023 року. За вказаним виконавчим провадженням рахується заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 73 869 грн. 79 коп., яка не була сплачена відповідачем.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 липня 2023 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Легкої О.В., в задоволенні скарги було відмовлено.

Згідно ухвали Миколаївського апеляційного суду від 27 грудня 2023 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана через представника ОСОБА_5 , на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 липня 2023 року відмовлено.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно ч.ч. 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 51 Конституції України та ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст. ст. 194-197 СК України та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом зазначених норм закону виходить, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувача і боржника: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії, та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, за власною ініціативою; і інших передбачених законом випадках.

Відповідно до ч. 8 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» суд вирішує питання щодо заборгованості по аліментам лише у разі спору про її розмір.

А при відсутності спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі судового рішення про стягнення заборгованості.

Матеріалами справи підтверджено, що спір між сторонами щодо розміру заборгованості по аліментам, нарахованої державним виконавцем станом на 01 грудня 2022 року відсутній.

Виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по аліментам на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчено на підставі п.10 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 06 липня 2023 року виконавчий документ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 був повернутий на адресу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області на вимогу суду, згідно рішення у справі № 473/3465/22 від 02 лютого 2023 року. При цьому, державним виконавцем не було враховано наявність заборгованості зі сплати аліментів. Разом з тим, у випадку наявної заборгованості державний виконавець процесуально вправі винести постанову про закінчення виконавчого провадження лише за умови відсутності заборгованості зі стягнення відповідних платежів по аліментам.

Закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» не надає право стороні повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Тому, враховуючи наведені положення закону в контексті обставин спірних правовідносин та в зв`язку з тим, що ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 липня 2023 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Легкої О.В. відмовлено, порушене право позивачки може бути захищене лише в судовому порядку, шляхом ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості по аліментам, яка на момент закінчення виконавчого провадження відповідачем не виплачена.

Згідно ч.1 ст.196 СК України в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За правовою природою, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 196 СК України. При цьому, стягнення неустойки (пені) можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Як вбачається з матеріалів справи, сума заборгованості зі сплати аліментів у відповідача утворилась з його вини, оскільки він своєчасно та належним чином не виконував свій обов`язок по утриманню дитини, не надавав інформації державному виконавцю про свої доходи та їх приховував, що відповідно тягне відповідальність у вигляді неустойки (пені).

При цьому, відбування покарання відповідачем у вигляді позбавлення волі (з 28.11.2018 по 09.01.2020) не звільняло останнього від обов`язку утримувати свою доньку та сплачувати аліменти.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 118 КВК України засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг.

Засуджені до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, зобов`язані працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, до погашення такої заборгованості. Аналогічне положення закріплене і в п.3.1 Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 07.03.2013 № 396/5.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що у періоди з січня по серпень 2009 року, з листопада по грудень 2009 року, за 2010 -2011 роки, з січня по лютий 2012 року, з липня по грудень 2012 року, за 2013-2015 роки, за січень, липень, серпень 2016 року, березень 2022 року існували будь-які істотні обставини, внаслідок яких відповідач був позбавлений можливості працювати та отримувати дохід, та сплачувати присуджені йому аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 .

Відповідачем не доведено те, що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, проте зобов`язання не було виконано з незалежних від нього причин.

Наданий стороною позивача розрахунок неустойки (пені) (за період з 01.12.2022 по 11.09.2022, виходячи з розміру заборгованості за аліментами станом на 01.12.2022) узгоджується з порядком обчислення неустойки (пені), викладеним у правовій позиції постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, ч.1 ст. 196 СК України (розмір неустойки не повинен перевищувати 100 відсотків заборгованості за аліментами).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем, на підставі п.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» 08 лютого 2023 року винесено постанову про накладення на відповідача штрафу в розмірі 22 160 грн. 94 коп. (питання щодо виконання вказаної постанови не входить до предмета спору).

Тому, з огляду на положення, передбачені абз.2 ч.1 ст. 196 СК України, розмір пені підлягає зменшенню на розмір штрафу.

Відповідно до ч.2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач працює слюсарем з ремонту с/г машин та устаткування СТОВ «Промінь». Загальна сума доходу відповідача за період з січня по листопад 2023 року становить 128 606 грн.82 коп. Останній, окрім доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої він сплачує аліменти, має також на утриманні доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Дружина відповідача ОСОБА_9 не працює, очікує на народження дитини.

Наведені обставини свідчать про те, що з врахуванням майнового та сімейного стану відповідача наявні підстави для зменшення розміру неустойки (пені) на підставі ч.2 ст. 196 СК України.

Водночас, посилання відповідача щодо незадовільного стану його здоров`я та потреби в зв`язку з цим у додаткових витратах на лікування, суд не приймає до уваги, оскільки на підтвердження зазначеного доказів не надано.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливий непомірний тягар для споживача. Інститут зменшення неустойки є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Визначений до стягнення розмір неустойки (пені) з огляду на матеріальний та сімейний стан відповідача є непомірним тягарем для останнього.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та обставини справи щодо матеріального та сімейного стану відповідача, а також враховуючи загальні засади цивільного судочинства, суд вважає, що справедливим буде зменшення розміру неустойки (пені) до 20 000 грн. 00 коп. та такий розмір відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.

В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1 538 грн. 22 коп. (1211,20 (щодо стягнення заборгованості за аліментами) + 327,02 (пропорційно розміру задоволених вимог щодо стягнення неустойки (пені) - 27 %).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 73 869 (сімдесят три тисячі вісімсот шістдесят дев`ять) грн. 79 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1 538 (одна тисяча п`ятсот тридцять вісім) грн. 22 коп.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 лютого 2024 року.

Суддя Л.В. Лузан