Справа № 459/4187/21 Головуючий у 1 інстанції: Дем`яновська Ю.Д.
Провадження № 22-ц/811/2302/23 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Суди В.І.;

адвоката Жарського І.Р. представника АТ КБ «ПриватБанк»;

адвоката Луки Т.М. представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Демарчук Наталії Олександрівни, представника Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03 липня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (в подальшому «Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в кінцевій редакції позовних вимог якого просило суд стягнути солідарно зі згаданих відповідачів на користь Банку 2 520, 80 доларів США заборгованості (3 % річних від простроченої суми за Кредитним договором №CGH0GK00060363) за період з 22.11.2018 року по 03.12.2021 року та понесені витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 16.06.2006 року між позичальником ОСОБА_1 та Банком був укладений кредитний договір № CGH0GK00060363, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 31 629, 83 доларів США, а останній зобов`язався повернути кредит та сплати відсотки за користування кредитними коштами в строки і в порядку, визначені цим Кредитним договором (в подальшому «Кредитний договір»).

26.10.2012 року між вищезгаданими сторонами було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору на термін до 21.06.2024 року, якою одночасно зменшено суму заборгованості ОСОБА_1 до 5 494, 56 доларів США. У забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором з ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Зазначалося, що ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором у встановленому ним порядку та строки не погашала, а тому повинна у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, право на отримання яких (3 процентів річних) «виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення» (том 1, а.с. 1-3, 191-193).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (том 2, а.с. 72-74).

Дане рішення оскаржив представник Банку.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, то «таке прострочення є триваючим правопорушенням», а відтак право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає у кредитора за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (том 4, а.с. 104-110).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника відповідачки ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- обставини, встановленні рішенням суду у (зокрема) цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82).

Судами встановлено (в тому числі і постановою Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 459/748/16-ц також за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором від 16.06.2006 року, копія якої є наявною у матеріалах справи; том 1, а.с. 94-98), стверджується матеріалами справи та визнається (не заперечується) всіма учасниками справи (в тому числі і апелянтом) те, що:

-16.06.2006 року між позичальником ОСОБА_1 та Банком був укладений Кредитний договір, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 31 629, 83 доларів США, а останній зобов`язався повернути кредит та сплати відсотки за користування кредитними коштами в строки і в порядку, визначені цим Кредитним договором (том 1, а.с. 13-14);

-26.10.2012 року між вищезгаданими сторонами було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору на термін до 21.06.2024 року, якою одночасно зменшено суму заборгованості ОСОБА_1 до 5 494, 56 доларів США. Крім цього, пункт 1 Кредитного договору було викладено в наступній редакції: «Банк зобов`язується надати позичальникові грошові кошти шляхом надання готівкою через касу на строк до 21 червня 2024 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в розмірі 27 500,00 доларів США на наступні цілі: придбання житла, а також у розмірі 12 976,75 доларів США на сплату страхових платежів у випадках і згідно з порядком, передбачених у пунктах 2.1.3, 2.2.7 цього договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми наданого кредиту в момент надання кредиту, щомісяця в період сплати в розмірі 0,21 % від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до пункту 3.11 даного договору. Періодом сплати вважати період з 16 до 21 число кожного місяця» (том 1, а.с. 16-18);

-20.10.2016 року рішенням Червоноградського міського суду Львівської області було задоволено позов Банку до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та стягнуто зі згаданих відповідачів солідарно на користь Банку заборгованість за Кредитним договором від 16.06.2006 року (том 1, а.с. 91-93);

-10.08.2020 року постановою Львівського апеляційного суду вище згадане рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29 жовтня 2016 року було скасовано та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги Банку до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задоволено частково;

-16.06.2021 року постановою Верховного Суду від 16 червня 2021 року вищезгадані рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 жовтня 2016 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 серпня 2020 року було скасовано та ухвалено нове рішення: про відмову Банку у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Відмова у задоволенні позову Банку мотивована тим, що 26.10.2012 року між Банком і ОСОБА_1 було укладено вищезгадану додаткову угоду до кредитного договору, якою внесено зміни, зокрема і в частині остаточної дати виконання зобов`язання за Кредитним договором. Так, згідно з пунктом 7 додаткової угоди заборгованість за Кредитним договором вважається простроченою, починаючи із 1 461 дня порушення позичальником строків погашення заборгованості, зазначених у графіку погашення кредиту, і платіж на повернення частини позики ОСОБА_1 мала б здійснити 21 листопада 2012 року. Разом з тим, з вимогою про дострокове погашення заборгованості Банк звернувся 15 жовтня 2015 року, а з цим позовом до суду 10 березня 2016 року, тобто передчасно (том 1, а.с. 94-98).

Таким чином, судові рішення, які б знаходились в законній силі та стверджували наявність у відповідачів заборгованості перед Банком, відсутні: доказів про протилежне матеріали справи не містять і доводи апеляційної скарги Банку даної обставини не заперечують і не оспорюють.

Предметом позовних вимог за даним позовом є стягнення з відповідачів лише трьох процентів річних від простроченої суми: як вид відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбачений статтею 625 ЦК України, частиною 2 якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, як вбачається з наведеного, три проценти річних підлягають до стягнення разом з основною сумою бору.

В той же час, порядок розрахунків за Кредитним договором (в тому числі і по санкціях, передбачених в якості відповідальності за порушення позичальником (відповідачкою) взятих на себе грошових зобов`язань за цим договором) передбачений самим Кредитним договором (його розділом 3 «Порядок розрахунків») і цей порядок не передбачає стягнень, передбачених статтею 625 ЦК України, в пріоритетному порядку у порівнянні з іншими платежами і окремо від основної суми боргу.

Позивач, сам зазначаючи у позові про те, що «прострочена сума заборгованості за тілом кредиту становить 27705,31 долар США» (том 1, а.с. 192), позовної вимоги про стягнення цієї суми боргу не заявляв.

Відтак, з урахуванням всіх вищенаведених обставин по справі в їх сукупності, у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для задоволення заявлених Банком позовних вимог про стягнення «3 % річних від простроченої суми» і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Демарчук Наталії Олександрівни, представника Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», залишити без задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03 липня 2023 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 22 лютого 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.