Справа № 308/5417/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 січня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Джуги С.Д.

з участю секретаря судового засідання: Сливки С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 травня 2022 року, ухвалене головуючою суддею Бенца К.К., у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

встановив:

У травні 2016 року АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.02.2008 між ВАТ «Державний ощадний банк» в особі філії Закарпатське обласне управління Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 82502 згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 858 000,00 гривень, строком на 10 років, зі сплатою процентів в розмірі 17,5 % річних з терміном остаточного погашення суми кредиту, не пізніше 24.02.2018 на споживчі потреби.

Позивач зазначає, що пунктом 1.4.5 та 4.3.1 Кредитного договору № 82502 від 25.02.2008 р. передбачено, що Позичальник зобов`язаний належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання щодо погашення суми основного боргу та суми відсотків за користування кредитом щомісячно, але не пізніше 10 числа кожного місяця рівними частинами, в сумі 15 184,78 грн., шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань на відповідні позичкові рахунки Позичальника, відкриті у AT «Ощадбанк».

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту, між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки від 25.02.2008, згідно якого ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок в АДРЕСА_1 .

Однак, взяті на себе зобов`язання щодо погашення суми отриманого кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені умовами кредитного договору ОСОБА_1 належним чином не виконала, у зв`язку з чим банк звернувся до суду про стягнення заборгованості.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 листопада 2010 року з ОСОБА_1 на користь Банку стягнуто суму заборгованості за кредитним договором № 82502 від 25.02.2008. Виконавчий лист пред`явлено до виконання в органи ДВС. Проте, рішення суду відповідачем не виконане, оскільки, в ході виконавчого провадження майно, що знаходилося в іпотеці було описане та передане на торги, які не відбулися з причин відсутності покупців.

Позивач зазначив, що станом на 16.03.2016, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором перед ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Закарпатське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» становить 1 481 119,78 грн з яких: 850 091,25 грн - заборгованість за основним боргом; 631 028,53 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

З врахуванням вищенаведеного та змінивши предмет позову, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість по процентах за користування кредитом за кредитним договором № 82502 від 25.02.2008 у розмірі 332 489,92 грн та судовий збір.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 травня 2022 року у задоволені позову відмовлено.

У апеляційній скарзі АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вказує, що судом першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного рішення, підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, зазначено, що Банком здійснено дострокове припинення кредитного договору (зміну строку виконання основного зобов`язання) шляхом пред`явлення позивної вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, а отже кредитні правовідносини між сторонами були припинені за ініціативи банку.

Проте, з таким висновком неможливо погодитися, оскільки, виходячи із змісту ст.598, 599, 600, 604-609 ЦК України визначено підстави припинення зобов`язання. Зважаючи на відсутність такої підстави припинення зобов`язання як пред`явлення позовної вимоги про дострокове погашення заборгованості, слід дійти висновку, що цей факт не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Твердження про те, що Кредитор скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України та змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Умовами кредитного договору встановлена кінцева дата нарахування відсотків - 24.02.2018, а позовна вимога дострокового погашення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з порушенням умов договору, згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов`язань, тобто це є видом цивільно-правової відповідальності боржника.

При невиконанні рішення суду у позивача наявне право стягнення сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язальні правовідносини не припинилися. Проте, як згадувалось вище, статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином, а не в силу надсилання вимоги, так, як тільки після повного погашення позичальником заборгованості за кредитом, процентами та можливими штрафними санкціями зобов`язання за договором припиняються.

Постановою Верховного Суду України від 18.01.2018 по справі № 309/4208/13-ц зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора (вимога дострокового погашення), яке не виконано боржником вчасно, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, оскільки зобов`язання залишається невиконаним.

Разом з цим, 22.06.2022 Конституційний Суд України ухвалив рішення №6-р(ІІ)/2022 у справі №3-188/2020(455/20) за конституційною скаргою АТ «Ощадбанк» щодо відповідності Конституції України припису першого речення ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України (формула вказаного припису: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу).

Рішенням Конституційного Суду України даний припис визнано конституційним та таким, що не обмежує права банку на отримання процентів як плати за користування кредитом.

Отже, за кредитним договором у позичальника виникає зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування грошовими коштами. Цьому зобов`язанню позичальника відповідає право кредитодавця вимагати повернення кредиту та сплати процентів.

З огляду на приписи частини другої статті 1056 ЦК України в кредитному договорі як істотні умови мають бути визначені розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок сплати процентів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно приписів ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 25 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Державний ощадний банк України в особі Філії-Закарпатське обласне управління ВАТ Державний ощадний банк України , правонаступником якого є позивач та фізичною особою - ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 82502, згідно якого банк надав ОСОБА_1 , а остання отримала суму кредиту на споживчі потреби у розмірі 858 000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,5% на рік, строком на 10 років з кінцевим терміном повернення не пізніше - 24.02.2018 року.

За умовами кредитного договору від 25 лютого 2008 року, ОСОБА_1 зобов`язана була щомісячно до 10 числа місяця наступного за звітним здійснювати погашення кредиту ануїтентними платежами в сумі 15 184,78 грн. шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань на відповідні позичкові рахунки Позичальника, відкриті у AT «Ощадбанк», що стверджується кредитним договором № 82502 від 25.02.2008 р., копія якого приєднана до матеріалів справи. ( а.с.14-19)

Відповідно до п. 4.3.1. Кредитного договору відповідач зобов`язався належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за цим Договором;

Відповідно до п. 4.3.2. Кредитного договору відповідач зобов`язався повернути Кредит в сумі 858 000,00 гривень, своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по цьому договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим договором;

Відповідно до п. 4.3.3. Кредитного договору відповідач зобов`язався - у разі порушення умов цього договору та/або договору іпотеки достроково повернути Кредит з одночасною сплатою відсотків за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород, штрафів та інших належних до сплати платежів, відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п. 4.3.5. Кредитного договору відповідач зобов`язався відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього договору.

Згідно п. 3.3. Кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором або невиконання чи неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за іпотечним договором.

Відповідно п. 4.2.1 та п. 4.2.2. Кредитного договору банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбаченим цим Договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором та стягнути заборгованість за цим Договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У забезпечення виконання боржником взятих на себе зобов`язань щодо повернення суми кредиту за Кредитним договором № 82502 від 25.02.2008, між Позивачем ВАТ Державний ощадний банк України в особі Філії-Закарпатське обласне управління AT Ощадбанк та Відповідачем ОСОБА_1 , було укладено Іпотечний договір від 25.02.2008 посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 564. Предмет іпотеки, а саме нерухоме майно: домоволодіння яке знаходиться: АДРЕСА_1 . ( а.с. 20-25).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду ухваленому у справі №2п 7935/10 від 29.11.2010 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ Державний ощадний банк України в особі Закарпатське обласне управління ВАТ Державний ощадний банк України суму боргу за Кредитним договором № 82502 від 25.02.2008 у розмірі 1 231 007,91 грн.

ОСОБА_1 всупереч умовам кредитного договору, зобов`язання в частині здійснення своєчасного повернення суми кредиту не виконала.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Також частиною 1 ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином(ст. 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Звернувшись до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач змінив строк виконання такого договору, однак невиконання судового рішення відповідачем не звільняє останню від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Однак, позивач не заявив позовних вимог про стягнення заборгованості в порядку статті 625 ЦК України.

Як зазначено у висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі N 310/11534/ звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Також у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, провадження N 14-154цс18 наведено висновок, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Разом із тим, пред`явивши позовну вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі.

Звертаючись повторно до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, ПАТ «Державний ощадний банк України» виходив з того, що з боку ОСОБА_1 має місце продовження невиконання Кредитного договору № 82502, який діє до 24.02.2018 року та не припинив свою дію на час звернення із цим позовом, тому продовжував нараховувати відсотки ОСОБА_1 за користування кредитними коштами за ставкою 17,5 % річних. Такі позовні вимоги ґрунтувались не на тих підставах, які пов`язані з нарахуванням відсотків за порушення грошового зобов`язання в порядку вимог ч.2 ст.625 ЦК України, а виходячи з тих підстав, що кредитний договір не припинив свою дію, тому банк продовжує нараховувати відсотки за ставкою, яка передбачена кредитним договором, виходячи з того, що за користування кредитними коштами, позичальник сплачує відсотки. Також і подана банком до суду заява від 15.01.2020 р. про зміну предмету позову не містить такої вимоги як стягнення суми боргу за прострочення виконання грошового зобов`язання в силу вимог ч.2 ст.625 ЦК України.

За встановленої обставини у сукупності з наведеними висновками Верховного Суду, АТ «Державний ощадний банк України» безпідставно після рішення суду від 29.11.2010, яким повністю стягнено кредитну заборгованість, продовжував здійснювати нарахування відсотків за користування кредитними коштами за період з 01.01.2011 по 22.03.2019 за ставкою 17,5 % річних на суму 332 489,93 грн.

Враховуючи викладене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, які є учасниками справи, обставини справи, та дав їм належну правову оцінку, внаслідок чого ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з встановленого та керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк», залишити без задоволення.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 травня 2022 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 12 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: