ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/917/23 Номер провадження 22-ц/814/967/24Головуючий у 1-й інстанції Зіненко Ю.В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіна О.І.,

суддів: Бутенко С.Б, Прядкіної О.В.,

за участю секретаря: Владімірова Р.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2023 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби у Полтавській області про встановлення факту місця проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту місця проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

В обґрунтування заяви зазначала, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Олексіївка Голопристанського району Херсонської області, де в 1995 році пішла до першого класу.

З другого по 7 клас навчалася в Старозбур`ївській загальноосвітній санаторній школі інтернаті Херсонської області.

У 2005 році вона потрапила до СІЗО в м. Одесі. Після цього відбувала покарання в місцях позбавлення волі, тому на час виповнення їй повнолітнього віку не отримала паспорт громадянина України.

Вказує, що з дня свого народження і по даний час вона проживає на території України, її мати ОСОБА_2 є громадянкою України та також постійно проживає на її території .

На час проголошення незалежності України та набрання чинності Закону України «Про громадянство» (13.11.1991) їй було два роки і вона постійно проживала разом з матір`ю на території України.

З 2019 року і по даний час вона постійно проживає в буд. АДРЕСА_1 .

Звернувшись до Решетилівського сектора ДМС України Управління державної міграційної служби України у Полтавській області із заявою про оформлення паспорта громадянина України, отримала відмову у зв`язку з відсутністю необхідних документів, які не має можливості надати з підстав тимчасової окупації Голопристанського району Херсонської області.

Встановлення факту місця постійного проживання на території України з дня народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і по даний час, у тому числі станом на 24 серпня 1991 року, необхідні їй для отримання паспорта громадянина України.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту місця проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Не погодившись з даним судовим рішенням, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення районного суду в частині встановленого факту, зазначивши в рішенні про факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в неповнолітньому віці разом з матір`ю ОСОБА_3 , що буде відповідати інтересам заявниці та сприятиме відновленню в такий спосіб її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення останньої.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Олексіївка Голопристанського району Херсонської області.

Батьками заявниці є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Відповідно до копії довідки про звільнення серії ПОЛ №17998, виданій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народилася у с. Олексіївка Голопристанського району Херсонської області, остання раніше судима 18.12.2014 Голопристанським районним судом Херсонської області, звільнена 28.04.2017 умовно достроково.

Згідно копії свідоцтва серії НОМЕР_2 про присвоєнням (підвищення) робітничої кваліфікації та додатку до нього ОСОБА_1 закінчила у 2016 році Надержинський навчальний центр №65.

Як вбачається з вироку Голопристанського районного суду Херсонської області від 18 грудня 2014 року, ОСОБА_1 , уродженка с. Олексіївка Голопристанського району Херсонської області, є громадянкою України. Вказаним вироком ОСОБА_1 засуджена за ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області від 07.04.2023 №01-3-20/352, згідно акту обстеження за 312 від 07.04.2023 ОСОБА_1 , 30.06.1989, фактично проживає без реєстрації з 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 звернулася до Решетилівського районного сектору УДМС у Полтавській області з заявою-анкетою №8686245 від 10.02.2023 для внесення інформації до Єдиного демографічного реєстру у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України вперше, після досягнення 18-річного віку.

Із копії акту впізнання особи вбачається, що ОСОБА_3 в присутності свідків впізнала на фото ОСОБА_1 за характерними рисами.

Згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Олексіївка Голопристанського району Херсонської області. Підстава запису відомостей про батька заява матері; державна реєстрація народження проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

У зв`язку з загальним обміном ОСОБА_3 отримала паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 .

Згідно відповіді Решетилівського сектору Управління Державної міграційної служби у Полтавській області ДМС України ОСОБА_1 , в ході перевірки було встановлено, що заявницею були подані не у повному обсязі документи необхідні для оформлення та видачі паспорта відповідно до п. 5 п. 100 «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015№302.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявником на підтвердження своїх вимог надано достатньо належних та допустимих доказів, які у сукупності із показаннями свідка, доводять факт її постійного проживання на території України на час проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року), що в розумінні положень Закону України «Про громадянство в Україні» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України "Про громадянство України").

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України "Про громадянство України" і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України "Про громадянство України".

Відповідно до підпункту "а" пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Ураховуючи вищезазначене, необхідно дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на дату становлення незалежності України досягла 2 річного віку, тому проживати окремо від свої матері ОСОБА_3 , яка є громадянкою України - не могла в силу свого малолітнього віку, котра проживала в с. Олексіївка Голопристанського району Херсонської області.

У 2005 році, на час виповнення ОСОБА_1 16 років, вона знаходилась в СІЗО в м. Одесі, після чого вона ще відбувала покарання в місцях позбавлення волі, що в свою чергу унеможливило своєчасне отримання нею паспорту громадянина України.

Вірно встановивши обставини по справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви та встановлення факту, що має юридичне значення.

Доводи апеляційної скарги в даному випадку зводяться не до заперечення наявності правових підстав для задоволення вимог про встановлення факту, а стосуються необхідності викласти резолютивну частину рішення в іній редакції а саме: «встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в неповнолітньому віці разом з матір`ю ОСОБА_3 ».

Погоджуючись з тим, що дійсно, станом на 24.08.1991 заявниця була малолітньою особою та проживала спільно зі своєю матір`ю, колегія суддів не може задовольнити апеляційну скаргу та викласти резолютивну частину судового рішення в запропонованій апелянтом редакції, оскільки це порушить такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність.

Так, статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В даному випадку, заявник, розпоряджаючись своїми правами та розуміючи зміст обраного нею способу захисту свого цивільного права, визначилась з фактом, який їй необхідно встановити в судовому порядку, а саме - факт її постійного місця проживання на території України станом на 24.08.1991 року, саме в цих межах її вимоги розглянув суд першої інстанції та дійшов висновку про їх доведеність.

Апеляційна інстанція при перегляді рішення суду першої інстанції не наділена дискрецією виходити за межі заявлених в суді першої інстанції вимог та встановлювати факт, що має юридичне значення у спосіб, який не прохала заявник.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

Повний текст постанови виготовлено 05 лютого 2024 року.

Судді: О.І. Обідіна С.Б. Бутенко О.В. Прядкіна