ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/110/24 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірський Б.О.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Жук В.М.

позивача, її представника

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/17451/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Кушнірчук Віталій Михайлович на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2023 року (ухвалене суддею Дзюбичем В.Л., повний текст рішення складено 12 жовтня 2023 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалась на те, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 , а відповідачка ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_2 за тією ж адресою, яка знаходиться над її квартирою зверху.

Сама відповідачка у вказаній квартирі не проживає, однак в ній постійно проживають квартиранти.

Вказувала на те, що мешканці квартири АДРЕСА_2 систематично порушують тишу, шумлять, голосно розмовляють та слухають музику, бігають по квартирі в нічний час доби, допускають в її сторону нецензурні висловлювання, та з квартири постійно надходить шум та вібрація, рівень яких перевищує гранично допустимі норми.

Звертала увагу, що протиправність дій мешканців квартири АДРЕСА_2 підтверджується неодноразовими її зверненнями до правоохоронних органів та постановами суду про притягнення до адміністративної відповідальності.

Зазначала, що з питань усунення шумового навантаження вона зверталась до відповідачки, проте усі звернення нею ігнорувались.

Стверджувала, що такими протиправними діями мешканців квартири АДРЕСА_2 їй створюється дискомфорт, вона втратила сон, спокій та можливість повноцінно відпочивати, чим завдається шкода її здоров`ю.

Вказувала, що у неї діагностовано астено-невротичний синдром та вона у зв`язку із протиправними діями мешканців квартири АДРЕСА_2 неодноразово зверталася до лікарів.

На підставі наведеного, просила усунути перешкоди в користуванні власністю, а саме: зобов`язати відповідачку не допускати у квартирі АДРЕСА_3 , впродовж доби перевищення мешканцями вказаної квартири допустимого рівня шуму та вібрацій, що встановленні санітарними нормами; зобов`язати відповідачку не допускати вселення квартирантів у квартиру АДРЕСА_3 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не допускати у квартирі АДРЕСА_3 , впродовж доби перевищення мешканцями вказаної квартири допустимого рівня шуму та вібрацій, що встановлені санітарними нормами.

У задоволені решти позовних відмовлено.

Проведено розподіл судового збору.

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Кушнірчука В.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 не допускати вселення квартирантів у квартиру АДРЕСА_3 , та ухвалити в цій частині нове рішення, яким дану позовну вимогу задовольнити.

Вважає, що здача відповідачкою в оренду власної квартири не є протиправним діянням, однак вона при цьому не проводить із своїми орендарями роз`яснювальних розмов щодо недопустимості порушення тиші в нічний час, не контролює, який спосіб життя ведуть орендарі належної їй квартири, та чи не створюють вони дискомфорту мешканцям сусідніх квартир.

Звертає увагу на те, що відповідачка не реагує на будь-які зауваження мешканців даного будинку щодо поведінки мешканців її квартири.

Вказує на те, що дискомфорт у проживанні їй створювали усі мешканці, які проживали у вказаній квартирі протягом багатьох років.

Зазначає, що численні факти порушення підтверджуються письмовими доказами, показами свідків та відеозаписами.

Також звертає увагу на подію щодо святкування нового року групою підлітків 01 січня 2021 року, що супроводжувалось надмірним шумом, криком, нецензурною лайкою. Внаслідок надмірних вібрацій стелі, викликаних неправомірною поведінкою вищевказаних осіб, на стелі в її квартирі утворились тріщини, які потребують ремонту, проте дану шкоду відмовились відшкодувати як орендарі квартири АДРЕСА_2 , які тоді проживали, так і власниця квартири.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що власник, попри закріплення права користуватись своїм майном на власний розсуд, зобов`язаний не допускати порушення прав та інтересів інших осіб.

Стверджує, що саме через бездіяльність відповідачки, орендарі квартири допускали порушення спокою у нічний час, що спричинило виникнення у позивачки стресу та хронічної перевтоми, та як наслідок погіршення стану здоров`я.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат Кушнірчук В.М. апеляційну скаргу в її межах підтримали, посилаючись на доводи викладені в ній.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання не допускати вселення квартирантів у квартиру АДРЕСА_3 , тому в іншій частині апеляційним судом не переглядається.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , в якій вона проживає та зареєстрована з 28 липня 2017 року.

ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_3 , яку вона здає в оренду, згідно договорів оренди від 29 грудня 2019 року, 25 грудня 2020 року, 04 серпня 2021 року, про що подає податкову декларацію.

З квітня 2019 року ОСОБА_1 неодноразово зверталась до органів поліції, із заявами однотипного змісту, щодо порушення тиші та порядку у квартирі АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_2 та яка заселяє в належну їй квартиру квартирантів, а ті в свою чергу систематично порушують тишу, шумлять, голосно розмовляють та слухають музику, бігають по квартирі в нічний час доби, допускають в сторону позивачки нецензурні висловлювання, погрожують.

Факт порушення спокою громадян (порушення тиші) та вимог ст. 24 ЗУ Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення, який мав місце 01 січня 2021 року у квартирі АДРЕСА_3 , встановлений постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 лютого 2021 року (справа №607/118/21 щодо вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.182 КУпАП), постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 лютого 2021 року (справа №607/1960/21 щодо вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП), постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 березня 2021 року (справа №607/2168/21 щодо вчинення ОСОБА_5 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП) та показами допитаних в судовому засіданні судом першої інстанції свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 02 квітня 2021 року скасовано постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 лютого 2021 року, провадження відносно ОСОБА_8 закрито, за відсутності в її діях складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 184 КУпАП.

Згідно із постанов Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 квітня 2019 року (справа №607/4507/19) та від 23 лютого 2021 року (справа №607/2305/21) адміністративні справи порушені відносно ОСОБА_2 за ознаками ч.1 ст.164 КУпАП (провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання), провадженням закриті, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Із змісту постанови від 30 грудня 2021 року старшого слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань Левчук Ю.К. про закриття кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366 КК України вбачається, що ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2021 року у справі №607/19742/21 зобов`язано уповноваженого слідчого Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про розслідування, за зверненнями ОСОБА_1 .

Усі звернення ОСОБА_1 до поліції стосувалися порушення тиші мешканцями квартири АДРЕСА_2 . Також в заявах ОСОБА_1 зазначала про вчинення кримінального правопорушення працівниками поліції, так як на її думку ними не були вжиті жодні дії, спрямовані на встановлення та перевірку обставин, вказаних у зверненнях.

В ході досудового розслідування були дослідженні всі обставини щодо перевірки причетності працівників правоохоронних органів до описаних подій та постановлено кримінальне провадження закрити, у зв`язку із відсутністю в діяннях працівників УПП в Тернопільській області ДПП НП України, а також дільничних офіцерів поліції ВППП Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області ознак кримінальних правопорушень.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого №24418/110, ОСОБА_1 , серед іншого діагностовано астено-невротичний синдром.

З досліджених в судовому засіданні судом першої інстанції DVD-R дисків, було встановлено, що із квартири АДРЕСА_3 , чути побутовий шум, а також звуки музики та спів на релігійні теми, зокрема в нічний час доби.

Згідно показів ОСОБА_9 , наданих суду першої інстанції, вбачається, що він орендує квартиру АДРЕСА_2 на протязі року з 14 серпня 2021 року. Вказував, що позивачка постійно зверталась в поліцію з приводу шуму, однак він жодних гучних дій не вчиняє. Зазначав, що кожного четверга з 18:30 год. по 20:30 год. проводить зібрання домашньої групи, під час якої вони читають в голос Біблію, моляться та співають пісні. Вказував, що зранку встає у 06:00 год., включає музику на колонці та розпочинає молитву, яка триває від 30 хв. до 1 год.

Згідно показів ОСОБА_10 (свахи позивачки), наданих суду першої інстанції вбачається, що вона неодноразово залишалась ночувати в ОСОБА_1 та кожного разу чула звуки шуму, через які неможливо спати. Зазначала, що на новий рік, коли йшла ночувати до ОСОБА_1 , бачила групу чоловіків, які з вікон кидали недопалки. Коли зайшла в квартиру, було чути сильний шум з квартири зверху, через який неможливо було спати, тому вона повернулась до сина.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 не допускати вселення квартирантів у квартиру АДРЕСА_2 , суд першої інстанції вважав її неправомірною, оскільки вона обмежує право відповідача розпоряджатися своєю приватною власністю.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

З огляду на вищезазначені норми та встановлені судом фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що мають місце порушення законних прав позивачки при користуванні нею власною квартирою і правильно визначився із способом захисту, який підлягав до задоволення, а також дійшов обґрунтованого висновку про те, що такий обраний ОСОБА_1 спосіб захисту своїх прав, як заборона відповідачу ОСОБА_2 користуватись та розпоряджатись на власний розсуд квартирою, яка є її приватною власністю, зокрема у передбачений законом спосіб надавати її в оренду для проживання іншим особам є неправомірним.

Крім того, якщо позивач вважає, що їй завдані збитки внаслідок неналежного використання майна орендарями чи неналежного розпорядження відповідачкою своїм майном, зокрема квартирою АДРЕСА_3 , то ефективним способом захисту відповідного права може бути стягнення відшкодування завданих майнових чи моральних збитків.

Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що задоволення такої позовної вимоги, як заборона власнику розпоряджатися в законний спосіб своїм майном, призведе до порушення гарантованого статтею 41 Конституції України права відповідачки на володіння та розпорядження власністю.

Також слід відзначити й те, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі та достатні докази того, що проблеми позивачки із здоров`ям, в тому числі і з виникненням у неї астено-невротичного синдрому, пов`язані саме із вчиненням відносно неї протиправних дій відповідачки чи орендарів її квартири.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей про те, що інші мешканці будинку за адресою АДРЕСА_4 звертались у правоохоронні органи з приводу будь-яких протиправних дій орендарів квартири АДРЕСА_2 , в тому числі щодо порушення ними спокою громадян.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування судового рішення в оскаржуваній частині.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Судові витрати покласти на позивача ОСОБА_1 в межах суми нею понесеної.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2024 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Храпак Н.М.

Костів О.З.