Справа № 761/338/22
Провадження № 6/761/663/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

за участі:

заявника: ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи: ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи: Топчій П.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

22.02.2024 року до суду надійшла вказана заява, в якій ОСОБА_1 просить суд:

- визнати виконавчий лист від 04.01.2024 року у справі 761/338/22 таким, що не підлягає виконанню, а саме з підстав - до виконавчого листа внесена резолютивна частина рішення що не відповідає рішенню, яке було проголошене 28.11.2022 року в судовому засіданні у справі 761/338/22 та не відповідає офіційному запису судового засідання (технічному запису), здійснений судом у порядку, передбаченому ЦПК України.

- визнати виконавчий лист від 04.01.2024 року у справі 761/338/22 таким, що не підлягає виконанню, з підстав - видача виконавчого листа двічі з одного й того ж питання.

- визнати виконавчий лист від 04.01.2024 року у справі 761/338/22 таким, що не підлягає виконанню, з підстав - розпочата процедура стягнення аліментів у подвійному розмірі за одним судовим рішенням.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що виконавчий лист від 04 січня 2024 року видано помилково, резолютивна частина судового рішення не відповідає рішенню яке було проголошено 28.11.2022 року. На робочій копії диску, що знаходиться в матеріалах справи, не зафіксовано судового розгляду, зокрема допиту свідків та проголошення судового рішення, а містить лише шуми. Виконавчий лист від 04 січня 2024 року видано з порушенням процесуально-правових підстав, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа двічі з одного й того ж питання - оригінал виконавчого листа подавався 05 грудня 2022 року заявником до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва.

Крім того, за виконавчим листом від 04.01.2024 року відкрито виконавче провадження, та як наслідок розпочалася процедура безпідставного стягнення аліментів у подвійному розмірі - тобто у виконавчому провадженні №70481606 та №73801191, а тому заявник звернувся до суду з даною заявою.

26.03.2024 року до суду надійшли заперечення на дану заяву, в яких ОСОБА_2 просить залишити без задоволення заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та стягнути з останнього судові витрати на правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн., у зв`язку з тим, що заява ОСОБА_1 надумана, необґрунтована та суперечить закону.

Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення даної заяви.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили, а тому відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності вказаних осіб.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28.11.2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини доходів ОСОБА_1 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Враховуючи положення ст. 430 ЦПК України, суд вважав за доцільне допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Так, на підставі вказаного Шевченківським районним судом м. Києва 01.12.2022 року було видано виконавчий лист щодо негайного виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць, про що зазначено в останньому.

06.12.2023 року постановою Київського апеляційного суду рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28.11.2022 року залишено без змін. Вказана постанова набрала законної сили.

04.01.2024 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №761/338/22 на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28.11.2022 року щодо стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилкового за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Звертаючись до суду з даною заявою, заявник, як на підставу для її задоволення посилався на те, що виконавчий лист від 04 січня 2024 року видано помилково, резолютивна частина судового рішення не відповідає рішенню яке було проголошено 28.11.2022 року.

Однак, як вбачається з виконавчого листа №761/338/22 від 04.01.2024 року та резолютивної частини рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28.11.2022 року, останні є ідентичними, тому вказані доводи заявника є безпідставними.

Також, заявник зазначав, що виконавчий лист від 04 січня 2024 року видано з порушенням процесуально-правових підстав, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа двічі з одного й того ж питання.

Так, як вже зазначалось судом виконавчий лист №761/338/22 від 01.12.2022 року видавався щодо негайного виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць, а виконавчий лист №761/338/22 від 04.01.2024 року був виданий на виконання рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів до досягнення дитиною повноліття, а тому суд вважає, що виконавчі листи видані у відповідності до положень діючого законодавства, а вказане заявником щодо подвійного стягнення аліментів не обгрунтоване належними та допустимими доказами.

За таких обставин та враховуючи викладене, оскільки судом не встановлено визначених ч. 2 ст. 432 ЦПК України підстав, за наявності яких виконавчий лист може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу необхідно зазначити наступне.

Згідно з преамбулою Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У законі «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (ст. 1). Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у рішенні від 19.03.97 у справі «Hornsby v.Greece» ЄСПЛ зазначив, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (дана позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.06.2016 у справі №6-3172цс15).

Таким чином, оскільки виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, судові витрати, пов`язані з розглядом заяв передбачених розділом VI ЦПК України, підлягають розподілу відповідно до вимог процесуального закону.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Також, у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених ОСОБА_2 у зв`язку з розглядом в суді цієї заяви, було надано до суду: копію Договору про надання правової (правничої) допомоги від 19.07.2022 року; копію акту про підтвердження факту надання правничої допомоги від 26.03.2023 року; копію Додаткової угоди №3 до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 19.07.2022 року.

27.03.2024 року до суду надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому ОСОБА_1 просить зменшити розмір заявлених витрат на правничу допомогу до 0 грн., оскільки вимога адвоката Топчія П.І. про стягнення судових витрат, яка викладена в запереченні на заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню надумана та необґрунтована.

Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 160/19098/21 від 01 лютого 2023 року).

Враховуючи викладене, а також з урахуванням клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає, що заявлений ОСОБА_2 розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок ОСОБА_1 , є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а тому суд приходить до висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню в сумі 3 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 432 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - відхилити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 01 квітня 2024 року.

Суддя: Н.Г. Притула