Дата документу 20.02.2024 Справа № 337/60/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/60/23 Головуючий у 1 інстанції: Бредун Д.С.
Провадження № 22-ц/807/305/24 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» лютого 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання дій незаконними, стягнення незаконно знятих коштів,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання дій незаконними, стягнення незаконно знятих коштів.

В обґрунтування позову зазначила, що 06.03.2014 року вона з метою оформлення пенсійної картки заповнила в відділенні АТ КБ «ПриватБанк» заяву № SAMDNWFC4, на підставі якої було відкрито рахунок в банку НОМЕР_1 . В лютому 2022 року картку для отримання пенсійних надходжень було перевипущено в зв`язку з закінченням строку дії минулої картки.

При відкритті рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» примірника договору не отримувала, з 2014 року жодними послугами банку щодо отримання кредиту чи кредитного ліміту вона не користалася, користувалася карткою як платіжною, отримуючи на карту пенсію, розплачуючись карткою в магазинах та знімаючи кошти в банкоматах України.

Під час отримання нової пенсійної картки в 2022 році працівники Банку переконували її оформити також кредитну картку.

Банком не роз`яснювалися правила щодо використання картки, щодо безпеки її використання, право банку встановити кредитний ліміт. При цьому ОСОБА_1 нікому не передавала картку, не розповсюджувала інформацію щодо пін-коду картки, цвв коду та інших персональних даних, які були відомі лише їй.

17.05.2022 року в період часу з 10:00 год. по 11:00 год. невстановленою особою шляхом вільного доступу було викраденого мобільний телефон ОСОБА_1 та в той же день через мобільний додаток Приват24 знято грошові кошти з пенсійної та кредитної картки ОСОБА_1 в сумі 11 781, 32 грн., в тому числі, за рахунок кредитного ліміту в сумі 9 609, 82 грн.

18.05.2022 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Хортицького ВП Дніпровського відділу ГУНП в Запорізькій області. В зв`язку з вищезазначеними діями, Хортицьким ВП Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області, було порушено кримінальне провадження №0000459. за ст. 185 КК України.

Відповідно до матеріалів досудового розслідування встановлено, що 17.05.2022 року в період часу з 10:00 год. по 11:00 год., невстановлена особа, перебуваючи на ринку Хортицький, який розташований по вул. Лахтінська в м. Запоріжжі, шляхом вільного доступу таємно викрала мобільний телефон «Samsung Galaxy АЗ» та грошові кошти із банківської картки «ПриватБанк», чим спричинила матеріальний збиток ОСОБА_1 на загальну суму 15 600 грн.

Одразу після того, як позивач дізналась про факт викрадення її коштів, які обліковувалися на рахунку АТ КБ «ПриватБанк», вона звернувся до відділення банку щодо анулювання вказаних операцій, які нею не були здійснені, однак отримала усну відповідь від Банку про порушення клієнтом умов договору Комплексного банківського обслуговування та рекомендацію звернутися в правоохоронні органи.

В подальшому від імені АТ КБ «ПриватБанк» на адресу позивачки почали надходити телефоні дзвінки, смс та листи щодо необхідності погашення заборгованості за кредитним договором.

10.10.2022 року ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» вже з письмовою заявою стосовно підстав та повернення списаних грошових коштів з платіжної картки № НОМЕР_2 , проте отримала письму відповідь від банку в якій їй повідомили, що чинним законодавством не надано повноважень банку здійснювати повернення проведеного переказу.

12.10.2022 року позивачка звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» із вимогою про призупинення нарахування відсотків за кредитом та списанням заборгованості, та отримала відповідь про відмову в задоволенні цієї заяви.

Отже, мав факт несанкціонованого списання та зняття з рахунків позивачки грошових коштів, що не відповідало її волевиявленню, банк покладені обов`язки не виконав, чим порушив право.

На підставі зазначеного просила:

- визнати незаконними дії АТ КБ «ПриватБанк» про проведення операцій зі зняття коштів з рахунку ОСОБА_1 в розмірі 9 609,82 грн., номер рахунку НОМЕР_3 ;

- визнати незаконними дії АТ КБ «ПриватБанк» про проведення операцій зі зняття коштів з рахунку ОСОБА_1 в розмірі 2064,25 грн.;

- зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» зарахувати суму в розмірі 11781,32 грн. на рахунок ОСОБА_1 , скасувати нараховані відсотки та штрафні санкції, які були нараховані в період з 17.05.2022 року за договорами від 06.03.2014 року №SAMDNWFC4 та 03.02.2022 року №SAMDNWFC8, укладеним між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 направила апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що відповідачем не доведено, що вона своїми діями сприяла у доступі до своїх карткових рахунків чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції, відсутність вироку не є підставою для відмови в задоволенні позову, в неї була відсутня воля на вчинення переказу, банком не спростовано факту її звернення з вимогою про скасування транзакцій, споживач є слабкою стороною у правовідносинах, просила скасувати рішення суду та прийняти нову постанову про задоволення позову.

АТ КБ «ПриватБанк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що клієнт через власну бездіяльність по захисту персональних даних та власного мобільного фінансового телефону дала можливість третім особам отримати вільний доступ до карток ПриватБанка в системі «Приват24». Таким чином, ризик від здійснення операцій та відповідальність за них несе повністю позивачка. Позивачка не повідомила банк негайно після викрадення її телефону про такий факт з метою блокування карток. Також вказано, що АТ КБ «ПриватБанк» не є належним відповідачем у справі, оскільки в банківських виписках зазначений перелік осіб - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які отримали кошти за грошовими переказами від ОСОБА_1 , а тому саме ці особи мають бути відповідачами по справі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» доведено, що позивачка ОСОБА_1 своїми діями (бездіяльністю), сприяла незаконному використанню персональної інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, і подальшому викраденню грошових коштів, у зв`язку з чим банк не несе відповідальності за проведені операції.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є клієнткою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк».

Судом першої інстанції встановлено, що 18 травня 2022 року ОСОБА_1 подала до ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області заяву про вчинення кримінального правопорушення.

В той же день, 18 травня 2022 року до ЄРДР за №0000459 внесено інформацію про кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України, - що 17 травня 2022 року в період часу з 10:00 години по 11:00 годину невстановлена особа, перебуваючи на ринку Хортицький, який розташований по вул. Лахтінська в м. Запоріжжя, шляхом вільного доступу таємно викрала мобільний телефон «Samsung Galaxy A3» та грошові кошти із банківської картки «ПриватБанк», чим спричинила матеріальний збиток ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на загальну суму 15600 гривень.

Інформації про притягнення будь-якої особи до кримінальної відповідальності за вчинення вищевказаного кримінального правопорушення - відсутня.

Операції з грошовими коштами ОСОБА_1 відбувались:

1) з кредитної картки НОМЕР_4 (рахунок НОМЕР_3 ) :

- 10:16 годині 17.05.2022 року - переказ 1859,25 гривень (з комісією 1915,03 гривень) на картку, що належить ОСОБА_3 ;

- 10:19 годині 17.05.2022 року - переказ 5025,00 гривень (з комісією 5175,75 гривень) на картку, що належить ОСОБА_4 ;

- 10:23 годині 17.05.2022 року - поповнення на суму 1504,00 гривні (з комісією 1519,04 гривень) мобільного телефону НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_1 ;

- 10:28 годині 17.05.2022 року - 500,00 гривень оплати послуги туризму та транспортних перевезень, Li-On, ID платежу на рахунок, який відкритий на ФОП ОСОБА_6 ;

- 10:29 годині 17.05.2022 року - 500,00 гривень оплати послуги туризму та транспортних перевезень, Li-On, ID платежу на рахунок, який відкритий на ФОП ОСОБА_6 ;

2) з кредитної картки НОМЕР_6 (рахунок НОМЕР_1 ):

- 10:14 годині 17.05.2022 року - переказ 205,00 гривень на картку, що належить ОСОБА_4 ;

- 10:16 годині 17.05.2022 року - переказ 1859,25 гривень на картку, що належить ОСОБА_3 .

Таким чином, вказаними операції, з рахунків ОСОБА_1 списані грошові кошти в сумі 11452,50 гривні (з урахуванням комісії 11674,07 гривні).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку(стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Пунктом 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (тут і далі в редакції Положення на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення передбачено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу VI Положення).

За приписами ст. ст. 1066, 1068 Цивільного кодексу України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Правова позиція щодо провини позивача/клієнта через його власну бездіяльність по захисту власних персональних даних та власного мобільного фінансового телефону, що дало змогу третім особам отримати вільний доступ до карток ПриватБанка в системі «Приват24» викладена в постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877св19).

Пунктом 14.12 ст. 14 Закону України « Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» зазначено, що користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2, 6 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» затвердженої Постановою Правління НБУ від 05.11.2014 р. № 705 „ Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів ", користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банка бо визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

За приписами пункту 14.16 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що розпорядження на списання грошових коштів з рахунку позивачки було вчинено з використанням її фінансового телефону шляхом недбалості позивачки зі збереження такого телефону, що мало наслідком отримання сторонніми особами доступу до застосування «Приват24» та списання коштів з її банківських рахунків.

Щодо доводів апеляційної скарги про своєчасне здійснення ОСОБА_1 телефонного дзвінка на гарячу лінію АТ КБ ПриватБанк 17.05.2022 року. колегія суддів виходить з такого.

Вимоги позовної заяви ОСОБА_1 не були обґрунтовані такою підставою, як своєчасне здійснення ОСОБА_1 телефонного дзвінка на гарячу лінію АТ КБ ПриватБанк 17.05.2022 року.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що саме клієнт зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та негайно повідомляти банк про операції, які не виконувалися ним. До моменту такого повідомлення відповідальність у повному обсязі за всі операції несе виключно клієнт.

30 січня 2024 року під час судового засідання в Запорізькому апеляційному суді ОСОБА_1 пояснила, що вона дзвонила на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» з телефону її чоловіка.

З метою повного та об`єктивного розгляду справи ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2024 року витребувано у відповідача належним чином завірені копії матеріалів службової перевірки щодо зняття коштів з банківських рахунків ОСОБА_1 17 травня 2022 року, проведеної службою безпеки АТ КБ «ПриватБанк».

Службовою перевіркою АТ КБ «ПриватБанк» по зверненню (на підставі позову клієнта до суду та службової записки представника банка ОСОБА_7 ) клієнта ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_7 ) від 08.02.2023 р. № ZAKL-2023/1-6616660 (т.2, а.с.56) встановлено, що оскаржувані ОСОБА_1 транзакції з переказів коштів та оплати послуг на користь третіх осіб були вчинені 17.05.2022 р., починаючи з 10 год. 14 хв. і до 10 год. 32 хв., а вже через 3,5 години - 17.05.2022 р. в період часу з 13:57:30 до 13:59:31 кошти були зняті в банкоматі ПриватБанка за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 147. Розшук звернення ОСОБА_1 за телефоном на банківську лінію підтримки не дав результатів, так як клієнт на 3700 не звертався.

Згідно з письмовими поясненнями АТ КБ «ПриватБанк» співробітник Служби Безпеки ПриватБанка віднайшов звернення ОСОБА_1 17 травня 2022 року на гарячу лінію ПриватБанка з фінансового телефону її чоловіка 17.05.2022 року о 19 год. 30 хв. 23 сек. та 17.05.2022 року о 19 год. 52 хв. 42 сек., про що свідчить аудіофайли розмов ОСОБА_1 з працівниками Банка та скріншоти з банківських програмних комплексів щодо часу цих розмов (т. 2, а.с. 61, 62).

За приписами ч.ч. 2,3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на те, що пояснення щодо номеру телефону, з якого було здійснено дзвінок на гарячу лінію відповідача, ОСОБА_1 надала лише під час судового засідання суду апеляційної інстанції, у зв`язку з чим відповідач був позбавлений можливості надати вищезазначені докази у передбачені ЦПК України строки, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для їх прийняття.

Відповідно до анкети-заяви клієнта-фізичної особи ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 23.03.2021 року та копії анкети-опитувальника клієнта-фізичної особи ОСОБА_1 від 03.02.2022 року (розділ «Угода про використання простого електронного підпису») Банк та Клієнт (далі разом іменовані «Сторони») узгодили при наданні Банком будь-яких послуг Клієнту, в т.ч., але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між Сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів використання простого електронного підпису. Сторони визнають простим електронним підписом такі способи підписів Клієнта: OTP-пароль, QR-код, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах Банку у мережі Інтернет, де Клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, дати доручення Банку на здійснення операції з переказу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК Банку дає Клієнту змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої Клієнт надає Банку шляхом підписання способами, що узгоджені Сторонами вище. Сторони визнають правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для Сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження. При здійсненні будь-якої операцій та правочинів між Сторонами за допомогою ОТР-паролю як простого електронного підпису Сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу Клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження Клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту Банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому Банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону Клієнта, яким є номер НОМЕР_8 . Сторони узгодили, що Банк самостійно приймає рішення про застосування того чи іншого виду електронного підпису.

Таким чином, ОСОБА_1 була обізнана з тим, що за допомогою її фінансового телефону здійснюється будь-якої платіжної операції за допомогою ОТП-паролю як простого електронного підпису і що Банк буде правомірно вважати, що саме клієнт здійснює цю операцію, а не інша/третя особа, а на час здійснення оскаржуваних транзакцій у Банка були відсутні будь-які заяви з боку клієнта щодо втрати нею фінансового телефону та необхідність його блокування при викраденні.

Отже, ОСОБА_1 , у розумінні абзацу другого пунктів 1.23, 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», не доведено здійснення Банком неналежного чи помилкового переказу. Позивачкою не доведено належними й достатніми доказами того, що вона як користувач не замовляла і не оформляла здійснення платіжних операцій за відкритими їй банківськими рахунками; не довела порушення Банком вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Умов та правил надання банківських послуг, що банком порушено правила розрахункових операцій; не довела тієї обставини, що Банком здійснено недозволені або некоректно виконані платіжні операції, чи вчинено їх без розпорядження та без волевиявлення позивачки.

Вказані обставини в сукупності свідчать про недоведеність наявного порушення прав позивачки ОСОБА_1 з боку відповідача АТ КБ ПриватБанк при здійсненні 17.05.2022 року платіжних операцій і, відповідно, відсутність підстав для визнання незаконними дій банку про проведення 17.05.2022 року операцій зі зняття коштів з рахунків позивачки та зобов`язання його поновити залишок коштів на рахунку в розмірі, який існував на час здійснення цих операцій.

Апеляційний суд вважає, що позивачка не надала суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б доводили зазначені нею обставини і слугували б підставою для захисту її прав у обраний нею спосіб, зокрема, щодо визнання незаконними дій банку про проведення 17.05.2022 року операцій зі зняття коштів з рахунків позивачки, зобов`язання Банку відновити залишок коштів на картковому рахунку.

Колегія суддів звертає також увагу, що відповідач сприяв встановленню кола осіб, на користь яких були здійснені транзакції з карткових рахунків позивачки. Так, відповідачем заявлялося клопотання про витребування доказів, а саме повної виписки по картковим рахункам позивачки з метою отримання інформації щодо осіб, які отримали грошові перекази 17.05.2022 року (т.1, а.с.120-124).

На виконання ухвали Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2022 року про витребування вищевказаних доказів (т.1, а.с.143) банк надав відомості, відповідно до яких отримувачем коштів ОСОБА_1 був клієнт АТ КБ «ПриватБанк» ФОП ОСОБА_6 , а також ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які не є клієнтами ПриватБанку (т.1, а.с.154, 157-158).

Так, з карти позивачки НОМЕР_2 17.05.2022 року було здійснено два грошових перекази на рахунок НОМЕР_9 , відкритий на ФОП ОСОБА_6 в розмірі 500,00 грн. (о 10:28 год.) та в розмірі 500,00 грн. (о 10:29 год.) (т.1, а.с.157).

Крім того, з вказаної картки позивачки були здійснені перекази на суму 1 859,25 грн. (сума в валюті картки 1 915,03 грн.) (о 10:16 год.) на картку НОМЕР_10 JOINT STOCK COMPANY FIRST UKRAINIAN INTERNATIONAL BANK, що належить ОСОБА_3 , та на суму 5 025,00 грн. (сума в валюті картки 5 175,75 грн.) (о 10:19 год.) на картку НОМЕР_11 JSC UNIVERSAL BANK, що належить ОСОБА_4 .

З карти позивачки НОМЕР_12 17.05.2022 року були здійснені перекази на суму 205,00 грн. (о 10:14 год.) на картку НОМЕР_13 JSC UNIVERSAL BANK, що належить ОСОБА_4 та на суму 1 859,25 грн. (о 10:16 год.) на картку НОМЕР_10 JOINT STOCK COMPANY FIRST UKRAINIAN INTERNATIONAL BANK, що належить ОСОБА_3 .

Частиною третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Позивачка не ініціювала питання щодо заміни відповідача чи залучення ФОП ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в якості співвідповідачів до розгляду справи.

При розгляді справи судом першої інстанції не встановлено вини відповідача у несанкціонованому знятті грошових коштів з рахунку позивача та, відповідно, безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями та шкодою.

Проте матеріалами справи підтверджено, що позивачка не забезпечила надійного зберігання власного мобільного фінансового телефону, негайно не повідомила банк про його втрату, звернувшись на гарячу лінію банку лише через 9 годин після викрадення (в 19 год.30 хвил.) мобільного фінансового телефону, тобто своєю бездіяльністю, дала змогу третім особам отримати вільний доступ до карток ПриватБанка в системі «Приват24».

Щодо позовних вимог про зобов`язання банка скасувати нараховані відсотки та інші штрафні санкції, які були нараховані в період з 17.05.2022 р. за договорами від 06.03.2014 року №SAMDNWFC4 та 03.02.2022 року №SAMDNWFC8, укладеним між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», колегія суддів виходить з такого.

Так, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року справа № 320/8618/15-ц провадження № 61-4393сво18 зазначено, що у пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною.

Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України.

Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги. Об`єднана палата вважає, що позовна вимога про зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за період з березня 2015 року по теперішній час у сумі 2500 грн. на тіло кредиту по кредитному договору, є неефективним способом захисту, оскільки не відновлює порушене право і жодним чином не нівелює негативні наслідки порушення її права. Нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства.

Крім цього, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що Банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Таким чином, нарахування банком за договором процентів та інших штрафних санкцій є лише попередньою фіксацією факту наявності боргу та порушення цивільно-правових зобов`язань, а тому не впливає на права клієнта і позовна вимога про припинення та нарахування процентів та інших сум не є ефективним способом захисту і не підлягає задоволенню судом.

Тягар доведення підстав позову в такій категорії справ покладено саме на позивача, який вважає, що банк своїми діями чи бездіяльністю порушив права позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Таким чином, всебічно оцінюючи надані сторонами докази дослідивши на підставі зібраних доказів у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення не санкціоновано списаних та знятих з карткових рахунків грошових коштів не підлягають до задоволення, в зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю.

Ураховуючи, що переказ грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відбувся внаслідок її необачної поведінки, не надання нею належних та допустимих доказів на підтвердження порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з її карткового рахунку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість зазначених позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про не урахування судом першої інстанції правових висновків Верховного Суду України від 08 лютого 2018 року у справі № 552/2819/16-ц та Верховного Суду, викладених у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц, від 24 липня 2019 року у справі № 753/16954/16-ц, від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18, від 21 квітня 2021 року у справі № 751/6050/18, від 20 липня 2022 року у справі № 521/20764/20, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 є необґрунтованими, оскільки зазначені постанови ухвалені за наявності інших фактичних обставин справи.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів наголошує, що позивачка не позбавлена можливості звернутись до суду з позовом до осіб, на рахунки яких були перераховані кошти, в порядку положень статті1212 ЦК України щодо стягнення майна, набутого без достатньої правової підстави.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 лютого 2024 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: В.Ю. Бєлка

І.В. Кочеткова