П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2024року м. Київ

Справа № 754/14056/21

Провадження: № 22-ц/824/5017/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Фєтісова Євгена Павловича в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 27 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Саламон О.Б.

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі по тексту - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 16.03.2018 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ІДЕЯ БАНК» було укладено кредитний договір № Р24.00603.003765466. 02.12.2020 року між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 12/89, у відповідності до якого ПАТ «ІДЕЯ БАНК» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № Р24.00603.003765466 в сумі 191 124,53 грн., з яких: 94 096, 26 грн. - заборгованість за основним боргом, 4 6126,28 грн. - заборгованість за відсотками, 92 401,99 грн. - заборгованість за комісіями, які і просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором від 16.03.2018 за основним боргом у розмірі 94 096,26 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 4 626,28 грн., а також судовий збір в розмірі 2 866,87 грн.

У задоволенні інших вимог позову відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Фєтісов Є. П. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалите нове про відмову у позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що розрахунок заборгованості, складений банком, не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Під час розгляду справи відповідачка неодноразово висловлювала незгоду з документами, наданими позивачем на підтвердження розміру заборгованості, зверталася із заявами (клопотаннями) про витребування оригіналів документів, зокрема, належно оформлених первинних бухгалтерських документів, які підтверджують розмір заявленої до стягнення заборгованості, однак ні позивачем, ні банком таких документів надано не було. Суд першої інстанції, вирішуючи позов, не надав оцінки висновкам Верховного Суду, які містяться в постановах від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16 та від 17.12.2020 року у справі № 278/2177/15.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 15 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

За правилом частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України та частини 1 статті 369 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що позивачем до позову разом з розрахунком заборгованості також було надано виписку по рахунку відповідачки, що у своїй сукупності є належними доказами існування у ОСОБА_1 заборгованості у заявленому до стягнення розмірі. Посилання відповідачки на здійснення нею платежів на погашення заборгованості за кредитним договором через каси банку не підтверджені жодними доказами. Контррозрахунку відповідачкою також надано не було, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову. Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 16.03.2018 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № Р24.00603.003765466, на суму 96 398 грн. (включаючи витрати на страховий платіж).

Пунктом 1.3 кредитного договору встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 1,99 % річних від залишкової суми кредиту.

Пунктом 1.7 договору передбачено відкриття позивальнику поточного банківського рахунку № НОМЕР_1 у гривні в рамках пакету послуг 2620 стартовий ПР, що обслуговується на умовах договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Пнуктом 2.1 договору встановлено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 48 щомісячних внесках включно до 16 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів.

У відповідності до п.5.7 згідно з Законом України «Про споживче кредитування», реальна річна процентна ставка складає 95.26557923 %. Орієнтована вартість кредиту для споживача на весь строк користування кредитом на момент укладання договору складає 236933.13 грн. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення позивальником грошових зобов`язань відповідно до п. 2.1 цього договору та за дії процентної ставки, вказаної в п. 1.4 договору.

02.12.2020 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 12/89, у відповідності до якого ПАТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги за плату та на умовах, що визначені договором.

Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу № 12/89 від 02.12.2020 реєстру боржників № 2 від 02.12.2020, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, позивач набув права грошової вимоги щодо до відповідача за кредитним договором в сумі 191 124,53 грн., з яких: 94 096, 26 грн. - заборгованість за основним боргом, 4 626,28 грн. - заборгованість за відсотками, 92 401,99 грн. - заборгованість за комісіями.

Відповідно до п. 5.2 договору факторингу, в день підписання Реєстру боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язань, передбачених п. 4.1 цього Договору, ПАТ «Ідея Банк» втрачає права на будь-які плати боржників в оплату їх заборгованостей за первинними договорами. В разі звернення боржників до ПАТ «Ідея Банк» з приводу виконання зобов`язань за відступленими ТОВ « ФК «ЄАПБ» правами вимог, ПАТ «Ідея Банк» повідомляє про необхідність виконання зобов`язань на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитними договором Р24.00603.003765466 від 16.03.2018, ОСОБА_1 станом на 02.12.2020 року має заборгованість у розмірі 191 124,53 грн., з яких: 94 096, 26 грн. - заборгованість за основним боргом, 4 6126,28 грн. - заборгованість за відсотками, 92 401,99 грн. - заборгованість за комісіями.

Задовольняючи позов частково ТОВ «ФК «ЄАПБ», суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог. Разом з тим, відмовляючи у стягненні заборгованості по комісії, суд першої інстанції вважав, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачка, отримавши обумовлену у кредитному договорі суму, належним чином не виконала взяті на себе кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підтверджується письмовими доказами та підлягає стягненню з позичальника на користь банку.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів відмічає наступне.

Відповідно до пунктів 61, 62, 65 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженою постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 року, форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам та органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

Аналогічного змісту норма закріплена у пункті 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою).

Банківська виписка з особового рахунку клієнта банку може слугувати документом, який підтверджує проведення банком касових операцій, за умови зазначення в ній інформації про проведення банком таких операцій, сум і дат операцій та заповнення обов`язкових реквізитів.

Такий висновок висловлений Верховним Судом у постановахвід 31 жовтня 2018 року в справі № 755/2284/16-ц, у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

Водночас, у постановах від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-цта від та від 17.12.2020 року у справі № 278/2177/15, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, суд касаційної інстанції також виходив із того, що виписки із банківських рахунків є належними і допустимими доказами надання кредитних коштів позичальнику.

Як убачається із матеріалів справи, окрім копій заяви про акцепт публічної оферти, кредитного договору, укладеного між ПАТ «Ідея банк» та ОСОБА_1 , паспорту споживчого кредиту, додатку до паспорту споживчого кредиту, ордеру-розпорядження про отримання коштів, документів про відступлення прав вимоги за спірним кредитним договором, позивач на обґрунтування своїх вимог надав до суду також довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором та копію виписки із особового рахунку відповідачки.

Згідно п.п. 1.2, 1.7 кредитного договору, банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 48 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника, вказаний у п. 1.7 договору. Банк відкриває позичальнику банківський поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні в рамках пакету послуг 2620_Стартовий_ПР.

Виписка за період з 01.01.2000 по 25.07.2021, сформована ПАТ «Ідея банк», та надана позивачем в обґрунтування своїх вимог саме по рахунку № НОМЕР_1 , який було відкритого на ім`я позичальника - ОСОБА_1 . З вказаної виписки убачається, що відповідачка частково погашала заборгованість за кредитним договором № Р24.00603.003765466.

Отже, надані позивачем копії банківської виписки з рахунку відповідачки та розрахунок заборгованості у сукупності є належними та допустимими доказами у справі, відповідають вищенаведеним вимогам та підтверджують факт передачі кредитних коштів позичальнику та заборгованість за кредитним договором.

Натомість відповідачкою визначений у позовній заяві розрахунок заборгованості не спростовано, будь-яких доказів щодо погашення нею боргу за кредитним договором суду не надано. Сама лише незгода ОСОБА_1 з наведеним розрахунком заборгованості не може свідчити про неналежність такого доказу. Окрім того, ОСОБА_1 за правилом ч. 2 ст. 78 ЦПК України на спростування вказаного розрахунку ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції контррозрахунку надано не було.

Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених підстав, апеляційна скарга адвоката Фєтісова Є.П. в інтересах ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Фєтісова Євгена Павловича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова