Дата документу 20.02.2024 Справа № 326/732/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 326/732/19 Головуючий в 1-й інстанції Каряка Д.О.
Провадження №22-ц/807/28/24 Суддя доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: Приморська районна державна адміністрація Запорізької області, яка виконує функції органу опіки та піклування, ОСОБА_7 , про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення з наданням іншого житла,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду Запорізької області від 20 листопада 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року позивач АТ «ПУМБ» звернувся до суду з позовом, в якому просив виселити відповідачів із житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з наданням іншого житла - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № 6008658 від 01.02.2008. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_7 передала в іпотеку позивачу житловий будинок загальною площею 141,5 кв.м., житловою площею 64,2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , про що був укладений договір іпотеки № 6013241 від 01.02.2008. ОСОБА_7 умови кредитного договору не виконувала з березня 2009 року, у зв`язку із чим рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 24.11.2010 у справі № 2-1672/2010 з ОСОБА_7 та її поручителя на користь банку стягнута заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 646 409,32 грн. У зв`язку з невиконання рішення суду позивачем прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та іпотечного застереження. Позивач реалізував своє право на звернення стягнення шляхом набуття у власність предмета іпотеки, про що держаним реєстратором виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області Зінченком Ю.О. 26.10.2018 було прийняте рішення про реєстрацію права власності позивача на предмет іпотеки. Проживання та реєстрація у будинку відповідачів перешкоджає позивачу здійснювати своє право власника. У позивача у власності наявне інше житлове приміщення, куди можна виселити відповідачів. Це житловий будинок АДРЕСА_2 .

Заочним рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 20 листопада 2020 року, позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , треті особи: Приморська районна державна адміністрація Запорізької області, яка виконує функції органу опіки та піклування, ОСОБА_7 , про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення з наданням іншого житла задоволено частково.

Виселено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , із житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з наданням іншого житла - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» судовий збір - по 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 50 коп. з кожного.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що враховуючи правомірність набуття банком будинку у власність, та те, що реєстрація відповідачів і знаходження їхнього особистого майна у спірному житловому приміщенні перешкоджає позивачу реалізовувати своє право власності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про виселення відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та їхньої малолітньої дитини з наданням їм іншого житлового приміщення є правомірними, відповідають критерію належного способу захисту порушеного права та підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 добровільно знялися з реєстрації місця проживання у спірному будинку, то немає підстав для їх виселення, що відповідно є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 17 лютого 2021 року заяви відповідачів про перегляд заочного рішення залишені без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог позову.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 15 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Приморського районного суду Запорізької області від 20 листопада 2020 року у цій справі скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмолено.

Постановою Верховного Суду від 15 червня 2022 року касаційну скаргу АТ «Перший Український Міжнародний Банк» задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 15 червня 2021 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що оскаржуване рішення суду ухвалено за відсутності скаржника, що позбавило його можливості надати свої докази на підтвердження заперечень проти позовних вимог. Виселення відповідачів у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 не є можливим, оскільки 20 лютого 2019 року між позивачем та ОСОБА_8 укладено попередній договір купівлі-продажу вказаного будинку. Між позивачем на ОСОБА_1 було укладено попередній договір купівлі-продажу спірного будинку, однак на даний момент укладання основного договору неможливе, оскільки позивачу не належить земельна ділянка за вказаною адресою. Скаржник зазначає, що ні він, ні члени його родини не мають у власності іншої нерухомості, що унеможливлює їх виселення. Позивач не надав доказів отримання висновку органу опіки та піклування щодо виселення неповнолітніх дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Зазначає, що до участі у справі як третю особу залучено Приморську районну державну адміністрацію, яка виконує функції органу опіки та піклування. ОСОБА_2 був зареєстрований у спірному будинку після укладення договору іпотеки, що суперечить пункту 1.8.4 цього договору, тому дозвіл на виселення дітей від органу опіки та піклування не потрібен. Крім того, для виселення відповідачів та їхнього неповнолітнього сина було надано альтернативне житло. До участі у справі не залучений ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , оскільки у матеріалах справи немає будь-яких документів на підтвердження його особи.

В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник Банку в засідання апеляційного суду не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності.

Зареєстрованим постійним місцем проживання відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 є м. Приморськ, Приморського району, Запорізької обл., яке знаходиться на тимчасово окупованій території.

За даними Державної прикордонної служби України даних щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією з 24.02.2022 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в базі даних не виявлено.

За даними Міністерства соціальної політики України інформація щодо внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_3 відсутня.

Про час і місце розгляду справи відповідачі повідомлені шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті Запорізького апеляційного суду 06 лютого 2024 року.

Суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності сторін та їх представників за наявними у справі письмовими доказами.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Встановлено, що 01 лютого 2008 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», та ОСОБА_7 укладений кредитний договір № 6008658, за умовами якого ОСОБА_7 отримала кредит у розмірі 560 800,00 грн. на строк до 01 лютого 2023 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 01 лютого 2008 року між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_7 укладений договір іпотеки № 6013241, посвідчений нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори Ракітянською Н. А. від 01 лютого 2008 року.

Згідно з пунктом 1.2.1 договору іпотеки визначено, що предметом іпотеки є будинок, загальною площею 145,5 кв. м, житловою площею 64,2 кв. м. адреса місцезнаходження предмета іпотеки: АДРЕСА_1 .

Відповідно до підпункту 13 пункту 1.5 договору іпотеки іпотекодавець при укладенні договору іпотеки стверджував, що предмет іпотеки не є для нього та членів його сім`ї єдиним можливим місцем проживання та/або сукупний дохід членів сім`ї іпотекодавця достатній для придбання або найму іншого житла у разі звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 1.8.4 договору іпотеки визначено, що без попереднього письмового погодження Іпотекодержателя Іпотекодавець не має права реєструвати третіх осіб на житловій площі, що входить до складу предмета іпотеки.

Згідно з відомостями Приморської міської ради Приморського району Запорізької області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 15 березня 2007 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 20 червня 2018 року, дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 06 травня 2015 року. Підстава для реєстрації договір купівлі-продажу від 17 березня 2006 року № 487 на ім`я ОСОБА_2 (а. с. 155)

Отже, відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 зареєстровані в іпотечному будинку після укладення зазначених договорів.

Належних і допустимих доказів про отримання письмової згоди Іпотекодержателя на вселення вказаних осіб в іпотечний будинок відповідачі суду не надали.

Відповідно до відомостей Приморської міської ради Приморського району Запорізької області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зняті з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 21 березня 2019 року. Вибули за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з пунктом 3.2.7 договору іпотеки після прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодавець зобов`язаний на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити предмет іпотеки та максимально сприяти звільненню предмета іпотеки всіма іншими особами.

Пунктом 4.2 договору іпотеки визначено способи звернення стягнення на предмет іпотеки, що здійснюється за вибором іпотекодержателя: за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з пунктом 4.5 договору іпотеки після прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодавець зобов`язаний на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити предмет іпотеки та максимально сприяти його звільненню іншими особами протягом 14 календарних днів з дня отримання такої вимоги, незалежно від факту наявності чи ненаявності (надання чи ненадання) іншого житла для проживання, можливості чи неможливості придбати або найняти інше житло. Якщо іпотекодавець та інші особи не звільняють предмет іпотеки у зазначений вище строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до пунктів 4.7.1, 4.7.2 договору іпотеки сторонами обумовлені застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки. У разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмета іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє іпотекодавця. У зазначеному повідомленні має міститися: підстави звернення стягнення на предмет іпотеки; ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя; суть та розмір вимог за основним зобов`язанням та вимог щодо відшкодування витрат іпотекодержателя, передбачених цим договором, які припиняються в результаті переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки. Зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 24 листопада 2010 року у справі №2-1672/2010 за позовом ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_7 , ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке набрало законної сили 16 грудня 2010 року, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 646 409,32 грн. Вказане рішення не виконано.

Надалі позивач прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку згідно зі статтями 36, 37 Закону України «Про іпотеку» шляхом набуття предмета іпотеки у власність на підставі застереження, яке міститься у пункті 4.7.1 договору іпотеки.

24 жовтня 2018 року державний реєстратор виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області Зінченко Ю. О. зареєструвала право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за ПАТ «ПУМБ», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 січня 2019 року №152318976

У будинку зареєстровані відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та їхня малолітня дитина ОСОБА_2 .

Згідно з пунктом 3.2.7 договору іпотеки після прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець зобов`язаний на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити його та максимально сприяти звільненню предмета іпотеки всіма іншими особами.

15 листопада 2018 року банк направив ОСОБА_7 повідомлення від 14 листопада 2018 року № КНО-44.2.5/177 про виселення з будинку. Конверт з повідомленням повернувся без вручення адресату з позначкою «У зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання» (а. с. 2224).

Позивач надає відповідачам у справі для проживання будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності на цей будинок зареєстровано за ПАТ «ПУМБ», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18 травня 2020 року № 209340334.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначав, що не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що унеможливило надання ним заперечень проти позову і доказів на підтвердження своїх заперечень.

Перевіряючи вказаний довід апеляційної скарги, апеляційний суд встановив, що матеріали справи не містять доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Правовідносини, які склались між сторонами по справі, регулюються нормами Закону України «Про іпотеку», Цивільного Кодексу України, Житлового Кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Належним правилом, яке встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є положення статті 109 ЖК України, в частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду.

Отже, частиною другою статті 109 ЖК України встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення.

Отже, у разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке придбане не за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і частини другої статті 109 ЖК України.

Зазначені висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18), Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 295/4514/16-ц (провадження № 61-29115сво18).

У справі, яка переглядається, АТ «ПУМБ» звернулося до суду із позовом про виселення відповідачів із наданням їм іншого житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як було встановлено, відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в добровільному порядку знялися з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , тому відсутні підстави для їх виселення.

Проживання та реєстрація у будинку відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 перешкоджає банку у здійсненні прав власника.

Крім того, реєстрація ОСОБА_3 , ОСОБА_2 здійснена з порушенням п. 1.8.4 договору іпотеки, без письмової згоди Іпотекодержателя, а малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 зареєстровано в спірному будинку в той час, коли справа вже перебувала у суді.

Проживання та реєстрація ОСОБА_1 в будинку, який належить банку, перешкоджає банку у здійсненні прав власника, що є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачі та членів їх сімей.

Вказані висновки узгоджуються із висновком, який викладений у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 355/689/16-ц (провадження № 61-21310св18).

Згідно з вимогами частини третьої статті 9 Закону «Про іпотеку» іпотеколдавець має право виключно на підставі згоди іпотеко держателя, зокрема, передавати предмет іпотеки у користування.

Реєстрація місця проживання з порушенням вимог закону та договору іпотеки ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у житловому будинку, який є предметом іпотеки, не може використовуватися учасниками цивільного обороту з метою уникнення звернення стягнення на предмет іпотеки та подальшого його продажу для погашення боргу.

З урахуванням викладеного наявні обґрунтовані підстави для задоволення позову для виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_2 із житлового будинку.

Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №361/448/19.

Надані Банком документи стосовно придатності будинку, який надається відповідачам для проживання, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , є придатним для проживання має 2 поверхи, санвузол, кімнати для проживання, кухню та інш. (т.4 а.с.62-71).

Доказів, що вказаний будинок не відповідає санітарним нормам, що в ньому зберігають право користування інші особи, апелянт суду не надав.

Доводи апеляційної скарги про порушення прав малолітніх дітей відповідачів, не отримання судом згоди органу опіки та піклування на їх виселення, є неспроможними.

Органи опіки і піклування були залучені до участі у розгляді справи судом першої інстанції, не надавали своїх письмових заперечень проти позову.

Реєстрація малолітніх дітей в іпотечному майні відбулася з порушенням ст.9 Закону України «Про іпотеку» без письмової згоди іпотекодерджателя.

Крім того, висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо. Постанова КЦС ВС від 12 жовтня 2022 року, справа №559/1215/19-ц, провадження №61-8348св22.

Доводи апеляційної с4карги про порушення судом прав малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є також неспроможними.

Банк не заявляв вимог про виселення із спірного житла ОСОБА_9 , який народився після відкриття провадження у цій справі, відповідачі вказану обставину від суду приховали, а тому він і не був залучений до участі у справі.

Згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, який триває і досі.

Згідно з наказом № 75 Мінреінтеграції, місто Приморськ Запорізької області вважається тимчасово окупованою територією.

Суд апеляційної інстанції неодноразово витребував висновок органу опіки та піклування стосовно розв`язання спору, втім висновок до апеляційного суду так і не був наданий.

Колегія суддів вважає, що відсутність висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору за наявності в Україні воєнного стану та того, що місто Приморськ Запорізької області є тимчасово окупованою територією, не може бути підставою для відмови у задоволені позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 має намір придбати у власність спірний житловий будинок, а отже ні він, ні члени його сім`ї не підлягають виселенню, є неспроможними.

Доказів набуття права власності на будинок на час вирішення спору апелянт суду не надав. Крім того, у випадку набуття права власності на іпотечне майно ОСОБА_1 як власник не буде обмежений у праві надання своєї власності у користування будь-кому.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що будинок, який пропонується банком для надання у користування відповідачам, має намір придбати інша особа, також не заслуговують на увагу.

На час вирішення спору власником будинку є банк, який як власник не заперечує проти надання його у користування родині відповідачів.

Разом із тим, відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту:

«5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Враховуючи те, що на момент ухвалення апеляційним судом постанови про виселення відповідачів з предмету іпотеки, воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Вказана позиція узгоджується із висновком Верховного Суду, який викладений у постанові від 29 червня 2022 року №201/9754/17.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду Запорізької області від 20 листопада 2020 року у цій справі скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , із житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з наданням іншого житла - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» судовий збір - по 960, 50 гривень (дев`ятсот шістдесят гривень 50 копійок ) з кожного.

В іншій частині позову відмовити.

Зупинити виконання постанови Запорізького апеляційного суду у частині виселення з наданням іншого житла на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2024 року.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: В.Ю. Бєлка

А.В. Дашковська