КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/6215/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина», про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії, стягнення збитків, визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Інвестбудгаличина» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії, стягнення збитків, визнання правочину недійсним та просив зобов`язати відповідача припинити дії по нарахуванню йому заборгованості по особистому рахунку № НОМЕР_1 за житлово-комунальні послуги квартири АДРЕСА_1 за послуги та сервіс відеоспостереження у період з листопада 2019 року по липень 2021 року у сумі 1050 грн. Зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості. Стягнути з відповідача матеріальні збитки в розмірі 141 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року стягнуто з ТОВ «Інвестбудгаличина» штраф у розмірі 8052 грн за невиконання процесуальних обов`язків щодо особистої явки представника в судове засідання.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині стягнення штрафу, тимчасово виконуючий обов`язки директора ТОВ «Інвестбудгаличина» - Буслов В.В. подав апеляційну скаргу, відповідно до якої вказує, що неявка представника в судове засідання 05 жовтня 2023 року відбулась через перебування останнього на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності від 02 жовтня 2023 року.

Крім того, заходи процесуального примусу були застосовані судом за першу неявку представника відповідача в судове засідання, яке відповідно до положень частини 2 статті 223 ЦПК України мало бути відкладено.

Вважає, що відповідачем не було порушено принципу добросовісності, неявка представника відбулась з поважних причин, а відтак були відсутні підстави для застосування заходів процесуального примусу.

Враховуючи викладене, апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції.

02 лютого 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , у якому останній зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена судом за неявку представника відповідача, явка якого була визнана судом обов`язковою, в судові засідання 12 вересня 2023 року та 05 жовтня 2023 року.

Крім того, відповідач не повідомив суду причини своєї неявки як до судових засідань так і після них, та не заперечує, що був належним чином повідомлений про призначені судові засідання.

Позивач вважає, що апелянт замовчує неявку свого представника в судове засідання 12 вересня 2023 року, не зазначає причин його відсутності та причин незабезпечення участі в судовому засіданні іншого свого представника, а перебування на лікарняному одного представника не позбавляло відповідача забезпечити участь в судових засіданнях 12 вересня 2023 року та 05 жовтня 2023 року інших представників, зокрема тих, що вже приймали участь в справі та доказів про припинення представництва щодо яких не надано.

Так, у відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Щодо заявлено клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали щодо судді Оболонського районного суду міста Києва Майбоженко А.М. у зв`язку із тривалим розглядом справи, то апеляційний суд керується наступним.

Відповідно до частини восьмої статті 262 ЦПК України окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.

Окрема ухвала суду - є процесуальним засобом судового впливу, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Тобто підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення.

Відповідно до положень статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.

Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.

Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.

Отже, постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду апеляційної інстанції, яке він може реалізувати у випадку виявлення при вирішенні спору по суті порушення певним органом чи особою вимог законодавства.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі №438/610/14-ц вказано, що постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої не залежить від наявності клопотань учасників справи. Суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки в їхній діяльності під час вирішення спору. У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року в справі №761/32388/13-ц зазначено, що при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком.

Суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки в їхній діяльності під час вирішення спору.

У той же час колегія суддів враховує, що окрема ухвала є реакцією на ті порушення, що не усуваються рішенням суду, а також на причини й умови вчинення порушень, щоб запобігти їх повторенню у майбутньому.

Разом з тим, дослідивши подану заяву позивача по справі про постановлення окремої ухвали, апеляційний суд доходить висновку про її необґрунтованість та безпідставність, оскільки тривалий розгляд справи, зокрема, також полягає у недобросовісній поведінці відповідача по справі, а тому остання не підлягає до задоволення.

При апеляційному розгляді справа представник ТОВ «Інвестбудгаличина» - Борецька О.П. підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Від позивача по справі ОСОБА_1 на адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а також просить відмовити у задоволенні вимог поданої апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що в серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом до ТОВ «Інвестбудгаличина» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії, стягнення збитків, визнання правочину недійсним та просив зобов`язати відповідача припинити дії по нарахуванню йому заборгованості по особистому рахунку № НОМЕР_1 за житлово-комунальні послуги квартири АДРЕСА_1 за послуги та сервіс відеоспостереження у період з листопада 2019 року по липень 2021 року у сумі 1050 грн. Зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості. Стягнути з відповідача матеріальні збитки в розмірі 141 грн (а.с.1-7).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року було відкрито провадження у справі (а.с.9-10).

Відповідно до протоколу судового засідання від 01 грудня 2021 року вбачається, що суд відклав розгляд справи на 02 лютого 2022 року та визнав явку представника відповідача обов`язковою (а.с.15-16).

В матеріалах справи міститься заява від відповідача про розгляд справи без його участі 02 лютого 2022 року (а.с.17).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року було призначено по даній справі судову почеркознавчу експертизу (а.с.31-32).

В подальшому, від експерта надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів (а.с.33-34).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03 серпня 2023 року було поновлено провадження у даній справі та призначено судове засідання на 12 вересня 2023 року (а.с.35).

Судову повістку про виклик до суду було надіслано відповідачу на його електронну адресу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 16 серпня 2023 року (а.с.36).

Відповідно до протоколу судового засідання від 12 вересня 2023 року розгляд справи було відкладено на 05 жовтня 2023 року (а.с.37-38).

Як вбачається із тексту судової повістки про виклик до суду, адресованої відповідачу по справі, його явка була визнана обов`язковою (а.с.39).

Судову повістку про виклик до суду було надіслано відповідачу на його електронну адресу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 14 вересня 2023 року (а.с.41).

Відповідно до протоколу судового засідання від 05 жовтня 2023 року представник відповідача до суду першої інстанції на розгляд справи не з`явився (а.с.42-43).

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про накладення штрафу на відповідача за невиконання процесуального обов`язку щодо особистої явки в судові засідання, мотивував своє рішення тим, що представник відповідача не з`явився в суді засідання, призначені на 12 вересня 2023 року та 05 жовтня 2023 року, хоча його явка була визнана обов`язковою.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції повністю відповідає вказаним вимогам закону з огляду на наступне.

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно з частинами другою, третьою статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права, пропорційність, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

При їх здійсненні слід враховувати і вимоги частини четвертої статті 12 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних прав.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. У випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства у разі подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Таким чином на осіб які беруть участь у справі покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальний обов`язок. При цьому під добросовісністю слід розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування права за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживанням наданими правами.

При цьому за змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним. Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.

Процесуальні права надано законом тим особам, які беруть участь у процесі, для сприяння суду під час розгляду справ, їх правильному вирішенню. І кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не із цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту тощо), вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам цивільного судочинства, а отже, зловживає ним.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 44 ЦПК України).

Під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи висловлення явної неповаги до суду чи учасників справи.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до ст. 144 ЦПК України заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф. Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

Суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, стосовно якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов`язків.

Таким чином, встановивши, що оскільки явка відповідачаТОВ «Інвестбудгаличина» в даній справі була визнана обов`язковою, однак, будучи повідомленим належним чином про судове засідання, у судове засідання що було призначено на 05 жовтня 2023 року не з`явився, і не повідомив про поважність причини неявки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо накладення штрафу, з яким погоджується апеляційний суд, оскільки відповідачем не виконано процесуальний обов`язок, покладений на нього судом (обов`язкова явка до суду), тому наявні підстави для застосування до товариства заходів процесуального примусу, передбачених ст. 148 ЦПК України.

Враховуючи, що заходи процесуального примусу за невиконання процесуального обов`язку вживаються відносно відповідача ТОВ «Інвестбудгаличина» вперше, суд першої інстанції правильно визначився з розміром штрафу, передбаченого ч. 1 ст. 148 ЦПК України, та стягнув з ТОВ «Інвестбудгаличина» в дохід державного бюджету штраф у сумі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в межах, встановлених даною статтею за невиконання процесуального обов`язку вперше.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апелянта, що неяка відповідача в судове засідання 05 жовтня 2023 року була вперше та у зв`язку із поважними причинами, а саме у зв`язку із перебуванням представника відповідача на лікарняному, оскільки відповідач не з`явився на судове засідання, яке було призначено як 12 вересня 2023 року, так і 05 жовтня 2023 року. Докази перебування представника відповідача на лікарняному до постановлення оскаржуваної ухвали матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди з ухвалою суду першої інстанції, не ґрунтуються на законі та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст. 374, 375, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2023 року залишити без змін.

Заяву ОСОБА_1 про винесення окремої ухвали щодо судді Оболонського районного суду міста Києва Майбоженко А.М. залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 березня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв