Справа № 129/2308/23
Провадження № 22-ц/801/229/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковчежнюк В. М.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 лютого 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент»

на заочне рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Ковчежнюка В.М.,

у справі №129/2308/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» (позивач)

до ОСОБА_1 (відповідач)

про стягнення заборгованості,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2023 року ТОВ «Брайт Інвестмент» звернулось до районного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого посилалось на те, що 14.12.2017 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 0, умови якого останньою не виконуються, а тому станом на 24.03.2023 виникла заборгованість у розмірі 101 452 грн 69 коп.

Відповідно договір факторингу № 24/03/23 укладеного 24.03.2023 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент», останньому перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором.

Відповідно до договору відступлення права вимоги позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 101 452,69 грн., з яких 60 000,00 грн заборгованість по тілу кредиту та 41 452,69 грн - відсотки за користування кредитом.

Зазначену суму відповідач добровільно повертати відмовляється, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» 19 844,94 грн (дев`ятнадцять тисяч вісімсот сорок чотири) грн 94 коп. та судовий збір в сумі 526,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

12 грудня 2023 року представник ТОВ «Брайт Інвестмент» подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення суд норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині позовних вимог, в задоволенні яких судом першої інстанції було відмовлено, та ухвалити нове про задоволення позову в цій частині.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом не встановлено факти, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Так, між АТ «ОТП Банк» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит за умовами якого п. 2 остання підтверджує також факт приєднання до публічного договору про видачу та обслуговування міжнародних пластикових карток, що розміщений на сайті банку та на умовах викладених в р. 2 договору. Отже вказаний договір є змішаним, у ньому містяться елементи різних договорів.

А тому вважає помилковим висновок суду про те, що стягненню підлягає сума за отриманий кредит, а не заборгованість за кредитною карткою, оскільки позивач звернувся з вимогами саме щодо стягнення заборгованості за користування кредитною карткою.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 28 грудня 2023 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що стороною у справі подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі, яка не відноситься до категорії тих, що не може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України) з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (101 452,69 грн), колегією суддів вирішено призначити її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що 14.12.2017 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № , терміном користування яким до 14.10.2018 р. (п. 1.4 Договору).

За умовами вказаного договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7 813,57 грн., строком на 10 місяців, з процентною ставкою 12,70 % річних за умови належного виконання умов договору.

У той же час, за умови неналежного виконання договору передбачена максимальна відсоткова ставка у розмірі 40% річних за користування кредитом.

24.03.2023 р. між АТ «ОТП Банк та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір факторингу № 24/03/23, відповідно до якого до ТОВ «Брайт Інвестмент» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором.

У графіку розрахунків до Кредитного договору № від 14.12.2017 р. вказано, що сукупна вартість позики на дату погашення 14.10.2018 р. складає 7 813,94 грн., що і складає тіло кредиту, що підтверджено розрахунком заборгованості, в якому після закінчення пільгового строку повернення кредиту 14.10.2028 р. нарахована заборгованість в сумі 101 452,69 грн.

Останній платіж ОСОБА_1 здійснено 19.10.2021 р., тобто строк дії договору відповідачем пролонговано до 19.10.2021 р.

Позиція апеляційного суду

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що після закінчення строку кредитування у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

А тому, провівши розрахунок заборгованості, суд прийшов до висновку, що за період з 14.12.2017 р. по 19.10.2021 р. (день здійснення останнього платежу) у відповідача наявна заборгованість по відсоткам в розмірі 12 031,00 грн, відтак до стягнення підлягає сума 19 844,94 грн. (сума позики 7 813,94 грн + розмір відсотків 12 031 грн).

Колегія суддів погоджується із таким висновком.

Предметом спору є стягнення заборгованості за споживчим договором.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) стаття 89 ЦПК України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008, перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з`ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмету доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Брайт Інвестмент», як позивач був зобов`язаний подати суду першої інстанції всі наявні в нього докази на підтвердження обставин, що є підставою його позовних вимог.

За матеріалами справи встановлено, що на підтвердження позовних вимог додано:

договір про споживчий кредит № від 14.12.2017, укладений між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 ,

додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту у вигляді графіку платежів та паспорт споживчого кредиту,

орієнтовний графік споживчого кредиту,

розрахунок заборгованості за цим договором.

Жодних доказів на підтвердження невиконання відповідачем умов Публічного договору про видачу та обслуговування міжнародних пластикових карток позивачем не надано, так само як і не надані Умови кредитування, підписані відповідачем та/або ж Правила користування карткою, з якими остання була ознайомлена, де б зазначалось про строк дії картки, її пролонгацію тощо.

Отже наданими позивачем доказами не підтверджуються обставини, на яких нібито ґрунтуються позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитною карткою, а не за договором про споживчий кредит.

Таким чином, при ухваленні рішення суд першої інстанції досліджував та надав оцінку тим доказам, які були надані позивачем та правильно встановив розмір заборгованості за договором про споживчий кредит.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції позивач стверджує, що суд надав неправильну оцінку зібраним доказам, оскільки не звернув увагу на те, що кредитний договір є змішаним, оскільки в ньому містяться елементи різних договорів, і клієнту надаються декілька різних видів послуг кредитування: кредитування на придбання товару та щодо видачі і обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) та/або (корпоративних). Відповідно до умов договору про споживчий кредит банк не тільки надав відповідачу кредитні кошти на придбання товару одноразовим перерахуванням, а й видав відповідачу картку, із встановленням кредитного ліміту.

На думку апелянта, суд першої інстанції, помилково визначивши, що строк кредитування за договором закінчується 19.10.2021 (останнім платежем) безпідставно відмовив у задоволенні позову в повному обсязі.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, позивач долучив до апеляційної скарги нові докази, зокрема, копію звіту-рахунку за період з 14.12.2017 ро 24.03.2023, які колегія суддів не приймає як доказ, оскільки такі документи до суду першої інстанції позивачем не подавались, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції.

Докази неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього у матеріалах справи відсутні.

Так, згідно із вимогами статті 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Зазначений доказ звіт-розрахунок, виготовлений банком, і засвідчений представником позивача правонаступника банку, весь час провадження у справі був доступний позивачеві і причини неподання його до суду першої інстанції не є поважними.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 5 статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача, зокрема, про витребування доказів.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду.

У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги.

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог.

Наданий позивачем додатковий доказ створений в ході операційної діяльності банку і зберігається у нього, а відтак будь-які об`єктивні причини його неподання суду першої інстанції відсутні.

Позивач, який звертався із позовом до суду, був обізнаний із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та принцип диспозитивності цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, задовольняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам, доданим до позовної заяви.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

По справі відсутні підстави для перерозподілу чи відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» залишити без задоволення, а заочне рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2023 року, без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: І. М. Стадник
Судді: Ю.Б.Войтко І.В.Міхасішин