Номер провадження: 22-ц/813/1178/24
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/15437/19

Номер провадження: 22-ц/813/1178/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Зєйналової А.Ф.к.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним, за апеляційною скаргою адвоката Форманюк Олени Миколаївни, діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Домусчі Л.В. 13 лютого 2023 року, повний текст рішення складений 13 лютого 2023 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому було змінено, в якому остаточно просить визнати нікчемним заповіт ОСОБА_3 , посвідчений 14.10.2000 року державним нотаріусом Першої Одеської нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №3-3261.

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що вона є донькою ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка у лютому 2018 року, маючи намір подати заяву про прийняття спадщини, звернулася до нотаріуса, але була проінформована, що 19.02.2018 року приватним нотаріусом Марченко А.М. відкрита спадкова справа №4/2018. Тому позивачка була змушена подати свою заявою про прийняття спадщини до вищезазначеного приватного нотаріуса, яка повідомила, що ОСОБА_3 залишив заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №3-3261 від 14.10.2000 року. Спадщина за заповітом була прийнята спадкоємцем за заповітом, тому позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Позивачка зазначає, що у заповіті, залишеному від імені батька позивачки, зазначено, що «усе моє майно, де б воно не було та з чого б не вкладалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде мені належати і на що я за законом матиму право, в тому числі належну мені квартиру під АДРЕСА_1 заповідаю ОСОБА_2 ».

Станом на 2000 рік батько позивачки перебував у шлюбі з матір`ю позивачки, тому він не міг залишити ніякий заповіт. Відповідачка їй не знайома. Квартира, яка фігурує в заповіті, продана батьком. У позивачки є сумніви чи дійсно батько міг залишити заповіт на усе своє майно на ім`я невідомої особи. Вважає, що підпис на заповіті зроблений не батьком, а іншою особою.

Крім того, вважає, що в копії заповіту, що є в нотаріальному архіві, строчки про те, що батько залишає усе своє майно, можливо додані до нього за допомогою копіювального апарату. У текст заповіту було втручання шляхом можливого накладення одного тексту на іншій. Це твердження позивача можливо перевірити лише за допомогою спеціальних засобів під час проведення експертизи.

Як на підставу для задоволення позову позивачка посилається на ст. 1257 ЦК України. Вказує на те, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним, так як в заповіті вказана особа, яку неможливо ідентифікувати (без числа, місяця та року народження, без адреси та ідентифікаційного коду) і ця особа не співпадає з особою другої жінки померлого (Т. 1, а. с. 1 4, Т. 2, а. с. 141 146).

Колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до наявного у спадковій справі паспорту відповідачки правильним по батькові останньої є « ОСОБА_4 » (Т. 1, а. с. 121).

Зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 13 лютого 2023 року відмовлено у задоволені вищевказаного позову ОСОБА_1 ..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що аналіз форми та змісту вчиненого ОСОБА_3 заповіту від 14.10.2000 року вказує на те, що посилання сторони позивачки на порушення загальних вимог щодо форми заповіту є безпідставними. Із тесту заповіту можливо встановити особу спадкодавця, свободу його волевиявлення, час, місце вчинення заповіту, особу, яка його нотаріально посвідчила, тощо. Суд не вбачав, що особу спадкоємця неможливо ідентифікувати (без числа, місяця та року народження, без адреси та ідентифікаційного коду), оскільки саме відповідачка ОСОБА_2 , яка є дружиною спадкодавця, звернулась із заявою про прийняття спадщини за спірним заповітом та отримала дублікат заповіту. Іншої особи з таким самим прізвищем, ім`ям та по батькові не встановлено, що також визнається представником позивачки (Т. 2, а. с. 170 176).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Форманюк О.М., діюча від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги про визнання нікчемним заповіту задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) справу було розглянуто за відсутності позивачки та його представника, та неналежного їх повідомлення про розгляд справи; 2) судом було розглянуто справу з неналежним відповідачем; 3) судом не було враховано, що спірний заповіт складено у 2000 році, тому його законність мала визначатись законодавством, яке існувало на час його складення, а не на вимогах ЦК 2004 року (Т. 2, а. с. 185 188).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.03.2023 року апеляційну скаргу адвоката Форманюк Олени Миколаївни, діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2023 року було залишено без руху (Т. 2, а. с. 192 193).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.04.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Форманюк Олени Миколаївни, діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2023 року (Т. 2, а. с. 207 207 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.04.2023 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду та призначено розгляд справи (Т. 2, а. с. 209).

Згідно Рішення Вищої ради правосуддя від 30.05.2023 року № 567/0/15-23 суддя Приходько Л.А. достроково закінчила відрядження в Одеському апеляційному судді.

На підставі цього та керуючись Положенням про АСДС, було здійснено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.07.2023 року вказану цивільну справу прийнято до провадження. Справу призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 221 221 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.09.2023 року виправлено описки допущені в ухвалах Одеського апеляційного суду від 03.04.2023 року, 17.04.2023 року та від 05.07.2023 року, в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним. Замість неправильно вказаного «позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування заповіту», вказано вважати правильним «позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним» (Т. 2, а. с. 232 233).

Адвокат Форманюк О.М., діюча від імені ОСОБА_1 , у судовому засіданні підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги.

Адвокат Григор`єв В.В., діючий від імені ОСОБА_2 , у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Форманюк О.М., діючої від імені ОСОБА_1 , підлягає частковому задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 06.02.2018 року. Після його смерті відкрилась спадщина.

Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А. М. 19.02.2018 року, за заявою ОСОБА_2 , яка є дружиною померлого відповідно до свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 від 06.10.2006 року, було відкрито спадкову справу № 4/2018 до майна померлого ОСОБА_3 , копія якої була надана до суду 30.01.2020 року.

Позивачка ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 02.01.1980 року є донькою померлого ОСОБА_3 , яка також звернулася 21.02.2018 р. до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Марченко А. М. із заявою про прийняття спадщини після померлого батька. Листом від 12.07.2018 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М., повідомила позивачку, що спадкодавець ОСОБА_3 залишив заповіт на користь дружини - ОСОБА_2 ..

З матеріалів спадкової справи встановлено, що ОСОБА_3 за життя було складено заповіт 14.10.2000 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Савіною К.П. та зареєстрований в реєстрі за № 3-3261, в якому зазначено, що «усе моє майно, де б воно не було та з чого б не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде мені належати і на що я за законом матиму право, в тому числі належну мені квартиру під АДРЕСА_2 заповідаю ОСОБА_5 ».

Звертаючись до суду з позовом, позивачка спочатку просила визнати оскаржуваний заповіт недійсним, посилаючись на те, що у позивача є сумніви чи дійсно батько міг залишити заповіт на усе своє майно на ім`я невідомої особи, вважала, що підпис на заповіті зроблений не батьком, а іншою особою. Крім того, вважала, що в копії заповіту, яка є в нотаріальному архіві, строки про те, що батько залишає усе своє майно, можливо додані до нього за допомогою копіювального апарату. У текст заповіту було втручання шляхом можливого накладення одного тексту на інший.

За висновком експерта судово-почеркознавчої експертизи № 21-252, складеним 25.05.2021 року Одеським Науково-дослідним інститутом судових експертиз (ОНДІСЕ), рукописний текст « ОСОБА_3 », а також підпис від імені ОСОБА_3 у примірнику заповіту від 14.10.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 3-3261, розміщений в графі «Підпис», виконані самим ОСОБА_3 без змін ознак свого почерку, у тому числі підписного.

За висновком експерта судово-технічної експертизи документів № 21-5855, складеного 28.06.2022 року Одеським Науково-дослідним інститутом судових експертиз (ОНДІСЕ), текст наданого на експертизу примірника заповіту від 14.10.2000 року, складено від імені ОСОБА_3 , посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 3-3261, надруковано одночасно в один друкуючий цикл, змінам у вигляді підчистки, травлення, друкування не піддавався.

Згідно експертного висновку № 056/942-а від 23.06.2020 року Національної академії наук України Українського бюро лінгвістичних експертиз українські записи імені по батькові ОСОБА_6 (паспорт, запис ОСОБА_2 ) та ОСОБА_6 (заповіт, запис ОСОБА_2 ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними.

До закінчення підготовчого судового засідання представник ОСОБА_1 - адвокат Форманюк О.М. змінила предмет позову, в якій просила визнати заповіт ОСОБА_3 , посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 3-3261 від 14.10.2000 року, нікчемним з підстав визначених ст. 1257 ЦК України. Вказувала на те, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення і є нікчемним, так як в заповіті вказана особа, яку неможливо ідентифікувати (без числа, місяця та року народження, без адреси та ідентифікаційного коду) і ця особа не співпадає з особою другою жінки померлого. Тобто було змінено як предмет позову, так і підстави позову.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів зазначає, що рішення суду було ухвалено за відсутності належного повідомлення про розгляд справи.

Мотиви відхилення/прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Щодо доводів апелянта стосовно неповідомлення про розгляд справи, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення завчасно.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання ; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 та її представник - адвокат Форманюк О.М. про дату судового засідання, призначене на 01.02.2023 року, не сповіщені належним чином, оскільки матеріали справи не містять доказів надсилання судових повісток як на електронну адресу, так і на адресу позивача та його представника.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Таким чином, вказані порушення є підставою для обов`язкового скасування рішення і ухвалення нового судового рішення (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що дані про належне повідомлення позивача та його представника про час і місце судового розгляду в суді першої інстанції відсутні, оскільки матеріали справи не містять відомостей про надсилання та вручення позивачці чи її представникові судової повістки про розгляд справи, призначеної на 01.02.2023 року.

Щодо позовної вимоги про визнання заповіту нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Оскільки оспорюваний заповіт складено у 2000 році, то у цьому випадку до нього повинні застосовуватися положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року.

Згідно із частиною першою статті 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до статті 541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Відповідно до статті 45 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

З огляду на вищезазначене, враховуючи норми законодавства, які діяли на час посвідчення оспорюваного заповіту, колегія суддів вважає, що з огляду на форму та зміст вчиненого заповіту ОСОБА_3 від 14.10.2000 року, що останній відповідає вимогам щодо форми та порядку його посвідчення, а тому відсутні підстави для встановлення його нікчемності.

Посилання апелянта на порушення загальних вимог щодо форми заповіту є безпідставними, оскільки із тексту заповіту можливо встановити особу спадкодавця, свободу його волевиявлення, час, місце вчинення заповіту, особу, яка його нотаріально посвідчила, тощо.

Щодо доводів апеляційної скарги, щодо неналежного відповідача, колегія суддів вважає їх безпідставними.

У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (ч. 1 ст. 42 ЦПК України).

За правилами ст. 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (пункт 41); від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц (пункт 50); від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4)).

У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача або частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача замінювати неналежного відповідача або залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пункт 31.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц).

З позовної заяви по даній справі вбачається, що позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним.

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Відповідно до тексту заповіту, в останньому вказана особа якій заповідається спадкове майно, а саме - ОСОБА_2 .

Судом також встановлено, що дублікат заповіту було видано 10.01.2019 року ОСОБА_2 державним нотаріусом Одеського нотаріального архіву Романовою В.В. (Т. 1, а. с. 25).

Крім того, остання 19.02.2018 року звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (Т. 1, а. с. 111).

Фактично представник позивача визнала факт того, що відповідачка і є тією самою особою, яка вказана у заповіті. Крім того судом встановлено що саме відповідачка отримала дублікат заповіту і звернулась із заявою про прийняття спадщини.

Суд не вбачає, що таку особу неможливо ідентифікувати (без числа, місяця та року народження, без адреси та ідентифікаційного коду), оскільки саме відповідачка ОСОБА_2 , є дружиною спадкодавця і саме вона звернулась із заявою про прийняття спадщини за даним заповітом, та отримала дублікат заповіту.

Іншої особи з таким самим прізвищем, ім`ям та по батькові не встановлено, що не спростовано позивачкою.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

З огляду на вищевказане, позивачкою не було доведено належними, допустимими та достатніми доказами порушення вимог щодо форми та посвідчення спірного заповіту, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Форманюк Олени Миколаївни, діючої від імені ОСОБА_1 , є частково доведеними, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

За приписами п. 3 ч. 3 статті 376 ЦПК України,порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за вищевказаного обґрунтування.

Порядок та строк касаційного оскарження

Підстави касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України, передбачені частиною другою цієї статті.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Форманюк Олени Миколаївни, діючої від імені ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси 13 лютого 2023 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту ОСОБА_3 , посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №3261 від 14.10.2000 року, нікчемним - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 16 лютого 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе