Дата документу 07.02.2024 Справа № 332/5066/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/5066/23 Головуючий у 1 інстанції: Яцун О.С.
Провадження № 22-ц/807/416/24 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

за участі секретаря: Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Будовська Наталія Володимирівна, заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Будовська Наталія Володимирівна, звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 та факту її перебування на його утриманні.

В обґрунтування заяви зазначено, що 21.10.1977 ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . Згодом, зважаючи на певні обставини, шлюб було формально розірвано, але при цьому вони, як подружжя, що не переставало фактично таким себе позиціонувати, продовжували мешкати за адресою: АДРЕСА_1 , в квартирі, що була отримана батьком її померлого чоловіка, і в яку вони поселилися відразу після укладання шлюбу. Вони проживали разом та вели спільне господарство, разом організовували свій побут, проводили дозвілля, спільно харчувалися, робили ремонт оселі, піклувалися та дбали одне про одного, разом виховували спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Протягом останніх років постійним та основним джерелом існування заявниці була пенсія померлого чоловіка ОСОБА_3 , оскільки він як працівник ПАТ «Запоріжсталь» отримував пільгову пенсію в розмірі близько 14 000,00 грн. З метою призначення пенсії по втраті годувальника заявниця звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізької області з відповідною заявою, проте 13.07.2023 рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг

за № 58 їй було відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника з під-

став відсутності документів, що підтверджують її перебування на утриманні померлого ОСОБА_3 .

Посилаючись на вказані обставини, заявниця просила задовольнити її заяву про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2023 року заяву задоволено.

Встановлено юридичний факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як чоловіка та дружини по день смерті ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утриманні ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з яким вона проживала разом до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким залишити заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, 06.07.2023р. ОСОБА_1 зверталася до Пенсійного фонду України з заявою про проведення перерахунку пенсії, а саме, про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника згідно Закону № 1058. Заява ОСОБА_1 опрацьовувалась спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за принципом єдиної черги, за наслідками чого було прийнято рішення від 13.07.2023 за № 58 про відмову в перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю правових підстав, оскільки наданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 27.06.2023 № 04-45/3/797 інформацією не підтверджено реєстрацію місця проживання заявниці разом з годувальником за однією адресою, а інших документів про перебування на утриманні померлого годувальника заявницею не надано.

Після винесення рішення воно було направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області для долучення до матеріалів електронної пенсійної справи заявника. Про прийняте рішення заявника було повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 17.07.2023 за № 0800-0206-8/46528.

В скарзі зазначається, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Але, на думку апелянта, заявницею було безпідставно подано заяву в порядку окремого провадження, оскільки такі обставини підлягають доказуванню за принципом змагальності в порядку позовного провадження. А тому, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

В судове засідання апеляційного суду 07 лютого 2024 року з`явилась адвокат Будовська Н.В. як представник заявниці ОСОБА_1 , яка заперечувала проти скарги, наголошуючи на тому, що із суті скарги не вбачається, що орган пенсійного фонду оспорює встановлені судом обставини та спростовує їх будь-якими доказами, а тому не

можна сказати, що у такому разі маються ознаки спору. Тож, суд правильно визнав, що заяву належить розглядати в порядку окремого провадження, а за наслідками встановле-них обставин обґрунтовано задовольнив заяву ОСОБА_1

ГУ ПФУ в Запорізькій області в судове засідання апеляційного суду 07 лютого 2024 року свого представника не направило, але у письмовій заяві просило розглядати справу за відсутності апелянта.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що заявник ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (а.с. 10), шлюб з яким було розірвано.

Від шлюбу вони мають двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (а.с. 11-12).

Померлий ОСОБА_3 до виходу на пенсію працював у ПАТ «Запоріжсталь», де отримав пільгову пенсію в розмірі близько 14 000,00 грн.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

З метою призначення пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізької області з відповідною заявою, проте 13.07.2023 рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг за № 58 їй було відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника з тих підстав, що вона не була зареєстрована разом з годувальником за однією адресою, та інших документів, що підтверджують її перебування на утриманні померлого ОСОБА_3 , нею надано не було (а.с. 17).

В ході розгляду справи судом була допитана свідок ОСОБА_5 , яка є сусідкою за місцем знаходження квартири чоловіка заявниці, та підтвердила, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проживали разом весь час до смерті останнього у квартирі АДРЕСА_2 як одна сім`я.

З урахуванням вказаних пояснень свідка та доказів, що містяться у справі, суд визнав доведеною ту обставину, що заявник та померлий ОСОБА_2 разом проживали за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, разом організовували свій побут, проводили дозвілля, спільно харчувалися, робили ремонт оселі, піклувалися та дбали одне про одного. Квартира приватизована, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_2 від 19.03.2020 (а.с. 14).

Відтак, суд встановив факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до смерті останнього та знаходження заявниці на його утриманні.

Апеляційна скарга про скасування рішення побудована лише на тому, що у даному випадку мається спір про право, а відтак суд не міг розглядати справу за правилами окремого провадження, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення та залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Між тим, колегія не погоджується з цими доводами апелянта з огляду на таке.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право впорядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частиною першою статті 393 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових права або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У порядку окремого провадження суд розглядає справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначено у частині першій статті 315 ЦПК України.

Пунктами 2, 5 частини першої статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу.

Вимоги до змісту рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, викладено у частині першій статті 319 ЦПК України.

Так, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; 2) встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; 3) заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

За змістом частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє увідкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Колегія наголошує, що спір про право це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однієї сторони цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Таким чином, спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням

або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.

Оскаржуючи рішення суду лише з підстав наявності спору про право, пенсійний орган взагалі не заперечує встановлених судом обставин, не зазначає, в якій частині він вбачає спір про право, тобто взагалі не спорить із суттю заяви та з приводу доказової бази.

В суді першої інстанції заінтересована особа також не заперечувала проти обставин і доказів, на які посилалась заявниця у заяві, своїх доказів на спростування ГУ ПФУ в Запорізькій області не подало.

Отже, за доводами апеляційної скарги наразі й вбачається, що апелянт по суті заяви заперечень не має, а відтак оскаржує рішення лише з формальних міркувань. Тобто сама процесуальна поведінка заінтересованої особи вказує на те, що спору про право не вбачається, оскільки відсутня суперечка між нею та заявником, на що вказує відсутність контраргументів у апелянта проти заяви, які взагалі не наводяться.

Зважаючи на вказане, колегія вважає цей довід апеляційної скарги безпідставним, а тому він не створює підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Натомість, суд першої інстанції правильно встановив, що за поясненнями свідка ОСОБА_5 , за декларацією з медичною установою про обрання сімейного лікаря

у 2021 році, за фактом знаходження всіх документів сім`ї ОСОБА_6 у заявниці та іншою доказовою базою достеменно слідує, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проживали разом як чоловік і дружина за однією адресою до смерті ОСОБА_2 . Знаходження ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 підтверджується довідкою про доходи, згідно з якою пенсія заявниці складає 3 937,35 грн., та рішенням ПФУ про перерахунок пенсії ОСОБА_2 , згідно з яким його пенсія становить 13 264,64 грн.

За викладених обставин, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, тому відповідно до вимог статті 375 ЦПК України скаргу ГУ ПФУ в Запорізькій області слід відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ,381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 лютого 2024 року

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова