КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/1829/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/16681/23

31 січня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Музичко С.Г.

- Болотова Є.В.

при секретарі - Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Шмарова Олексія Валерійовича на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Бабич Н.Д., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в:

30 серпня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що він з 19.07.2023 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу дітей немає.

Спільне подружнє життя не склалося, між ними почали виникати неприязні стосунки, розбіжності та непорозуміння щодо подальшого сімейного життя, нерідко були присутні сварки, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, збереження шлюбу вважав неможливим.

Посилаючись на наведене, позивач просив суд шлюб між ним та ОСОБА_1 , який був зареєстрований Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та було зроблено актовий запис № 1191 від 19 липня 2023 року розірвати.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, - задоволено.

Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 19.07.2023 р. у Оболонському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що є актовий запис за №1191 - розірвано.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Шмаров О.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про розгляд справи, що позбавило її заперечити проти викладених обставин у позові.

Вказував на те, що на час винесення рішення судом, відповідач була вагітною і позивачу було це відомо. Так, згідно довідки № 77 «Київського пологового будинку № 2», відповідач знаходиться під наглядом в жіночій консультації Пологового будинку № 2, Подільського району, з 10.10.2023 року та має 13-14 тижнів вагітності, станом на 01.11.2023 року відповідачка вагітна - 17 тижнів.

Зауважував, що апелянт захищає не тільки своє право, а також права майбутньої дитини, яка у сторін є спільною.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник Шмаров О.В. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належно, шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, зазначену ним у заяві про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 58), про причини неявки суду не повідомив, тому колегія суддів, враховуючи ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважала можливим провести розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та відповідачем 19.07.2023 року зареєстровано шлюб у Оболонському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що є актовий запис за №1191 (а.с.4). Від даного шлюбу дітей немає.

Причиною розпаду сім`ї сторін стало те, що спільне подружнє життя не склалося, між ними почали виникати неприязні стосунки, розбіжності та непорозуміння щодо подальшого сімейного життя, нерідко були присутні сварки, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, збереження шлюбу неможливе.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Відповідно до частини першої, другої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 7 листопада 2022 року у справі № 361/1017/20 (провадження № 61-2910 сво 21) зроблено висновки про застосування норм права, а саме при застосуванні положень частини другої статті 110 СК України визначальним є факт перебування дружини у стані вагітності або наявність у неї дитини, якій не виповнилося одного року, на день пред`явлення позову про розірвання шлюбу до суду.

В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до довідки № 74, виданої КНП «Київський міський пологовий будинок № 2» ОСОБА_1 , знаходиться під наглядом в жіночій консультації Пологового будинку № 2 Подільського району, з 10.10.2023 року з приводу вагітності 13-14 тижнів. Станом на 01.11.2023 року вагітність - 17 тижнів.

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем 30 серпня 2023 року (а.с. 10).

Отже, у справі, яка переглядається, на день пред`явлення позивачем позову про розірвання шлюбу відповідач знаходилася на 7-8 тижні вагітності, а на час ухвалення оскаржуваного рішення на 15-16 тижні вагітності.

Тобто, у цій справі на час пред`явлення позову ОСОБА_2 вимоги закону не були виконані, адже був наявний факт вагітності ОСОБА_1 .

Тлумачення положень частини другої статті 110 СК України свідчить про те, що вони спрямовані лише на унеможливлення пред`явлення позову про розірвання шлюбу до дружини, яка перебуває у стані вагітності, та протягом одного року після народження дитини, що надає право суду закрити провадження у справі, якщо згадана вимога на час пред`явлення позову не була додержана.

Право на справедливий суд, що гарантується статтею 6 Конвенції, також має реалізуватися через принципи справедливості, добросовісності та розумності, як універсальні засади регулювання сімейних відносин (частина дев`ята статті 7 СК України).

Збалансовуючи інтереси подружжя у наведеній ситуації при застосуванні частини другої статті 110 СК України, законодавець передбачив захист прав дитини. Так, відповідно до частини другої статті 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. При цьому, встановлюючи обмеження саме на пред`явлення позову про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини для обох з подружжя, законодавець, забезпечуючи правову охорону материнства і дитинства та регулювання сімейних відносин з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, намагаючись зберегти сім`ю й забезпечити право на сімейне виховання новонародженої дитини, при цьому поважає право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини шляхом розірвання шлюбу, якщо відпадають обставини, які слугують перепоною для пред`явлення позову.

Згідно пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Таким чином, вирішуючи позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції неповного з`ясував обставини, що мають значення для справи, та не застосував норми частини другої статті 110 СК України, помилково розглянувши по суті позовну заяву, яка була подана під час вагітності дружини, що є безумовною правовою підставою, яка унеможливлює розгляд даної справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому рішення суду про задоволення позову щодо розірвання шлюбу підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 та частин першої статті 377 ЦПК України, оскільки цей позов пред`явлено позивачем до суду у період перебування відповідачки у стані вагітності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Представник ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просив стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на правову допомогу у розмірі 7 500,00 грн.

На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу, суду було надано: договір про надання правової допомоги № 31/23 від 31 жовтня 2023 року, додаток № 1 до Договору про надання правової допомоги № 31/12 від 31 жовтня 2023 року, платіжну інструкцію від 31 жовтня 2023 року на суму 5 000 грн.

У додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги № 31/23 від 31 жовтня 2023 року визначено, види правової допомоги та ціна правової допомоги: підготовка, складення та подання апеляційної скарги на рішення - 5000 грн., участь адвоката в одному судовому засіданні - 2 500 грн.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат на правничу допомогу (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 цього закону) .

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Так, за правилами статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, взявши до уваги докази понесення витрат на правову допомогу, враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, вимоги про стягнення на користь відповідача витрат на правничу допомогу, понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, підлягають задоволенню частково, у розмірі 5 000,00 грн., що на думку колегії суддів, відповідає критерію їх дійсності, необхідності, розумності їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5 частини першої статті 7 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»). Такого клопотання матеріали справи і апеляційна скарга не містять.

Керуючись статтями 255, 367 - 369, 372, 374, 377, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шмарова Олексія Валерійовичазадовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу закрити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2024 року.

Головуючий: Судді: