Справа № 359/1817/23
Провадження № 2/359/214/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

05 лютого 2024 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі :

головуючої судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє опікун ОСОБА_2 до Гірського сільської ради Бориспільського району Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Перша бориспільська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

встановив:

22 лютого 2023 року представник позивача адвокат Лашутін С.О. звернувся до суду з позовом, яким просив : визнати за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 . ОСОБА_10 (дівоче прізвище ОСОБА_11 ) прийняла спадщину, оскільки була зареєстровано та фактично проживала в даному будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_10 . Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_10 є її діти : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Після смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 . У встановлений законом строк ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Такі ж заяви подали ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 .. В свою чергу ОСОБА_13 подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті мами ОСОБА_10 . У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок позивачу було відмовлено через відсутні правовстановлюючі документи. З цих підстав позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав на спадкове майно з позовом про визнання права власності на вказане домоволодіння.

Ухвалою суду від 24 листопада 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

18 липня 2023 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом і повідомленням сторін.

В судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явились. Від представника позивача надійшла заява з проханням слухати справу без його участі та участі позивача, позовні вимоги повністю підтримав та просив задовольнити.

Від Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області надійшла заява, якою представник просив розгляд справи проводити без його участі.

Від третьої особи Першої бориспільської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника нотаріальної контори, при вирішенні справи покладаються на думку суду.

Від третіх осіб ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 надійшли заяви про визнання позовних вимог, та розгляд справи у їх відсутність.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дослідивши подані заяви та матеріали справи, в тому числі належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_10 , суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Приписами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, № 303А, п. 2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 виданого 27 травня 2000 року Ревненською сільською радою Бориспільського району Київської області.

На випадок своєї смерті ОСОБА_9 заповіт не залишив, єдиною спадкоємицею після його смерті є його дочка ОСОБА_10 , яка прийняла спадщину відповідно статтей 529, 548, 549 ЦК Української РСР.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати позивача ОСОБА_10 . Наведене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданим 23 вересня 2020 року виконавчим комітетом Ревненської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Родинні відносини між спадкодавцем ОСОБА_10 та позивачем ОСОБА_1 підтверджуються копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого01 квітня 1985 року Ревненською сільською радою Бориспільського району Київської області.

На випадок своєї смерті ОСОБА_10 заповіт не залишила, а тому спадкування після її смерті відбувається за законом.

Після смерті ОСОБА_14 відкрилась спадщина, до складу якої входить, в тому числі, : житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 .

У встановлений законом строк ОСОБА_2 , від імені недієздатного ОСОБА_1 звернулась до Першої бориспільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа. Наведене підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру № 69153868 від 08 червня 2022 року.

Крім позивача, із заявами про прийняття спадщини звернулись і інші діти ОСОБА_10 , а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Донька ОСОБА_13 відмовилась від прийняття спадщини, про що 08 червня 2022 року подала відповідну заяву до Першої бориспільської державної нотаріальної контори.

22 грудня 2022 року державним нотаріусом Кардашевською М.В. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказана відмова обґрунтована відсутністю правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок.

Згідно довідки Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області від 18 лютого 2021 року за № 554-02.28-21, за даними погосподарської книги за 2016-2020 рік особистого рахунку № НОМЕР_4 житловий будинок, з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_9

22 лютого 2021 року КП БРР БР БТІ на ім`я ОСОБА_2 виготовлено технічний паспорт на житловий будинок, який розташований за адресою : АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що будинок побудований в 1968 році.

З наявних в матеріалах справи встановлено, що спору про спадкове майно, яке залиши-лось після смерті ОСОБА_10 , немає. Доказів протилежного суду не надано.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 виданим 19 грудня 2023 року виконавчим комітетом Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Спірні правовідносини регулюються книгою шостою Цивільного кодексу України «Спадкове право». Як вбачається із статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ст. 1220, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як встановлено ч.1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1, 2 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Частиною 4 ст. 3 зазначеного Закону вказано, що права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держ-житлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5.

Відповідно вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до вимог законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини пов`язані із виникненням права власності на споруджений житловий будинок у спадкодавця ОСОБА_10 виникло право власності на вказаний житловий будинок.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право померлої на спірний будинок виникло на законних правових підставах, до цього часу це право не припинялось і не оспорювалось, відсутність належного правовстанов-люючого документа не позбавляє позивача спадкових прав.

Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_10 , в тому числі на житловий будинок з господар-ськими будівлями та спорудами, набув право власності на дане майно в порядку спадкування з моменту відкриття спадщини.

Крім того, інші спадкоємці ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які прийняли спадщину шляхом подання відповідних заяв до державної нотаріальної контори, та враховуючи заяву про відмову від прийняття спадщину подану ОСОБА_13 , в рівних частинах, по 1/7 кожен, мають право на спадкування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_4 , який за життя мав спадкове право на частку у спадщині, яка відкрилась після ОСОБА_10 .

Зважаючи на вказане, суд вважає доведеними обставини, зазначені в позовній заяві, а відтак наявні підстави для її часткового задоволення.

Враховуючи те, що у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/7 частину житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10 , оскільки окрім нього право на спадщину мають і інші спадкоємці.

На підставі викладеного та керуючись ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.331, 1268, 1269, ст.1270 Цивільного кодексу України, 10-13, 76-81, 133, 141, 247, 258-259, 263, 268, 353, 354 Цивільного процесуального України, суд -

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 в інтересах якого діє опікун ОСОБА_2 до Гірського сільської ради Бориспільського району Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Перша бориспільська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , право власності на 1/7 частину житлового будинку та господарські споруди, що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє опікун ОСОБА_2 , відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Яковлєва Л.В.