Номер провадження: 22-ц/813/1548/24
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І.А.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Лупши В.В.,

учасники справи: стягувач Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк», боржник - ОСОБА_1 , старший державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Беккер Ольга Миколаївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в особі свого представника Ніценка Олександра Сергійовича

на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19 травня 2023 року, постановлену Малиновським районним судом м. Одеси у складі: судді Бобуйок І.А. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Беккер Ольги Миколаївни, боржник: ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року представник скаржника звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Беккер Ольги Миколаївни за виконавчим провадженням № 40741631 при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 24 березня 2018 року Дніпровським районним судом міста Херсона по справі № 2-2-623/10, в якій просив суд: визнати неправомірною дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Беккер Ольги Миколаївни щодо закінчення виконавчого провадження ВП № 40741631 та винесення нею 14 серпня 2018 року постанови про закінчення виконавчого провадження за виконавчим провадженням ВП № 40741631; скасувати постанову старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Беккер Ольги Миколаївни про закінчення виконавчого провадження від 14 серпня 2018 року за виконавчим провадженням ВП № 40741631; скасувати внесені 14 серпня 2018 року в Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень записи в розділи: «Назва виконавчої дії: Закінчення ВП п. 9 ч. 1 ст. 39 (фактичне повне виконання рішення)», «Дата виконавчої дії: 14.04.2018 року», «Державний виконавець, яким проведено дію: Старший державний виконавець Беккер Ольга Миколаївна (не діє), Херсонська обл.», «Винесено постанову: Постанова про закінчення виконавчого провадження (п. 8 ч. 1 ст. 49)».

В обґрунтування скарги зазначив, що 23 лютого 2010 року Дніпровським районним судом міста Херсона ухвалено рішення по цивільній справі № 2-623/10, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства акціонерного банку "УКРГАЗБАНК" борг за кредитним договором № 391 від 22 травня 2008 року, який склався станом на 14 грудня 2009 року, у загальній сумі 4 475,03 доларів США та 5 429,95 грн, а також 530,96 грн в рахунок відшкодування судових витрат.

24 березня 2010 року АБ «УКРГАЗБАНК» отримано виконавчі листи за цим рішенням, зокрема щодо стягнення боргу з одного з боржників ОСОБА_1

18 листопада 2013 року Дніпровським РВ ДВС міста Херсон ГТУЮ у Херсонській області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 40741631.

13 квітня 2023 року стягувач звернувся до Дніпровського ВДВС у м. Херсоні Південного МУ Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою, в якій просив повідомити про хід та стан виконавчого провадження ВП № 40741631.

24 квітня 2023 року стягувач отримав від Дніпровського ВДВС у м. Херсоні Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) листа від 21 квітня 2023 року № 9707, з якого стягувачу стало відомо, що виконавче провадження ВП № 40741631 закінчено на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий лист разом із копією постанови про закінчення виконавчого провадження від 14 серпня 2018 року направлено до суду, що видав виконавчий документ. При цьому, у листі зазначено, що надати більш детальну інформацію за даним виконавчим провадженням не можливо, оскільки виконавче провадження ВП № 40741631 було знищено у 2022 році, а список згрупованих поштових відправлень (рекомендованих листів) за 2018 рік у якому завершено виконавче провадження ВП № 40741631, знищено у 2020 році.

Вважає незаконними дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Беккер Ольги Миколаївни з винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із неповним виконанням на день її прийняття рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 23 лютого 2010 року.

Також вважає, що строк на оскарження дій державного виконавця стягувачем не пропущено, оскільки про постанову про закінчення виконавчого провадження від 14 серпня 2018 року за виконавчим провадженням ВП № 40741631 йому стало відомо лише 24 квітня 2023 року з листа Дніпровського ВДВС у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21 квітня 2023 року № 9707.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 травня 2023 року скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» на дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Беккер Ольги Миколаївни за виконавчим провадженням № 40741631 при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 24 березня 2018 року Дніпровським районним судом міста Херсона по справі № 2-2-623/10, боржник: ОСОБА_1 , залишено без розгляду на підставі ст. 126 ЦПК України у зв`язку із пропуском без наведення поважних причин встановленого ч. 1 ст. 449 ЦПК України 10-денного строку.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, просить скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск товариством строків на подання скарги, не зазначивши при цьому точну дату, з якою, на його думку, має відраховуватися строк для подання скарги. Також судом не враховано, що в матеріалах справи відсутні докази надіслання товариству постанови про закриття виконавчого провадження та постанови про відкриття виконавчого провадження, що, на його думку, свідчить про не виконання державним виконавцем вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо надіслання товариству відповідної постанови.

Вважає, що судом помилково застосовано положення ч. 1 ст. 257 ЦПК України, яка не передбачає такої підстави для залишення заяви без розгляду як пропуск строку для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Також зазначив, що відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження, передбачені п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», з огляду на фактичне невиконання рішення суду.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судовому засіданні представник стягувача Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» Ніценко О.С. підтримав доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з`явилися до судового засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі (частина перша статті 28 Закону України «Про виконавче провадження»).

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність.

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (стаття 449 ЦПК України).

Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі (абзац 1 частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження»).

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України).

Системний аналіз вказаних процесуальних норм свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19) зроблено висновок, що «з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок по застосуванню статті 449 ЦПК України та вказано, що «такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи».

По справі судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та ніким не оспорюється, що 23 лютого 2010 року Дніпровським районним судом міста Херсона ухвалено рішення по цивільній справі № 2-623/10, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" борг за кредитним договором № 391 від 22 травня 2008 року, який склався станом на 14 грудня 2009 року у загальній сумі 4 475,03 доларів США та 5 429,95 грн, а також 530,96 грн в рахунок відшкодування судових витрат.

24 березня 2010 року АБ «УКРГАЗБАНК» отримано виконавчі листи за цим рішенням, зокрема щодо стягнення боргу з одного з боржників ОСОБА_1 18 листопада 2013 року Дніпровським РВ ДВС міста Херсон ГТУЮ у Херсонській області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 40741631.

13 квітня 2023 року стягувач звернувся до Дніпровського ВДВС у м. Херсоні Південного МУ Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою № 516/221/2023, в якій просив повідомити про хід та стан виконавчого провадження ВП № 40741631.

24 квітня 2023 року стягувач отримав від Дніпровського ВДВС у м. Херсоні Південного МУ Міністерства юстиції (м. Одеса) листа від 21 квітня 2023 року № 9707, в якому повідомлено, що виконавче провадження ВП № 40741631 закінчено на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий лист разом із копією постанови про закінчення виконавчого провадження від 14 серпня 2018 року направлено до суду, що видав виконавчий документ.

Залишаючи скаргу на дії державного виконавця без розгляду, суд виходив з того, що скаржником не було наведено ніяких поважних причин, за яких він протягом десяти років, з 18 листопада 2013 року не цікавився ходом виконання рішення суду від 23 лютого 2010 року постановленого Дніпровським районним судом міста Херсона по цивільній справі № 2-623/10.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду про пропущення судом без поважних причин визначеного ч. 1 ст. 433 ЦПК України строку для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, проте до таких висновків суд дійшов із порушенням порядку, встановленого для вирішення такого питання.

Для правильного вирішення справи, первинно слід визначитися із початком перебігу строку для звернення заявника зі скаргою до суду на дії/бездіяльність державного виконавця.

З наданої заявником копії Постанови про відкриття виконавчого провадження № 40741631 від 18 листопада 2013 року вбачається, що в ній зазначено ідентифікатор для доступу 48БДВАБ123БД як для стягувача.

В ході проведення виконавчих дій за вказаним виконавчим провадженням з боржника стягнуто 19577,01 грн та перераховано стягувачу, а саме: 970,83 грн 12 січня 2017 року, платіжна інструкція № 126, 970,40 грн 10 лютого 2017 року, платіжна інструкція № 298, 2057,09 грн 07 квітня 2017 року, платіжна інструкція № 1274, 3240,91 грн 30 серпня 2017 року, платіжна інструкція № 2899, 1068,56 грн 21 лютого 2018 року, платіжна інструкція № 1312, 5063,01 грн 07 лютого 2018 року, платіжна інструкція № 1023, 6206,21 грн 13 серпня 2018 року, платіжна інструкція № 4049, про що зазначено у відповіді начальника Дніпровського відділу ДВС у м. Херсоні на адресу ПАТ АБ «Укргазбанк» від 21 березня 2023 року.

Отже, протягом 2017-2018 років під час виконання виконавчого документу та перерахування коштів стягувачу останньому не могло бути не відомо про таке виконання.

У постанові Верховного Суду від 19 січня 2024 року у справі № 911/1216/21 виснувано, що учасник виконавчого провадження обґрунтовано покладається на отримання протягом розумного строку відповідних документів (відомостей) від виконавця, однак таке очікування не може бути надто тривалим. У випадку неотримання відповідних документів (відомостей) протягом тривалого часу та невжиття відповідних заходів учасником виконавчого провадження, спрямованих на таке отримання, застосуванню підлягає презумпція обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні.

При цьому пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (частина перша статті 127 ЦПК України).

Статтею 449 ЦПК України внормовано право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Схожа за змістом норма закріплена і у частині першій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження» є загальною нормою по відношенню до статей 447-453 ЦПК України, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів державної виконавчої служби.

Під час оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, на виконанні яких перебуває виконавчий документ суду, слід дотримуватися відповідних положень ЦПК України, вміщених у роз. VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень», зокрема, щодо права на звернення зі скаргою у строк десять календарних днів, визначений пунктом «а» частини першої статті 449 цього Кодексу (такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 вересня 2019 року у справі № 920/149/18).

Пунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України встановлено, що відповідну скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права. Водночас, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (частина друга статті 449 ЦПК України) і саме на скаржника покладається обов`язок доведення наявності непереборних обставин, які унеможливили його звернення з такою скаргою у строк, встановлений законом.

Водночас об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 04 лютого 2022 року у справі № 925/308/13-г зазначила, що за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях статті 341 Господарського процесуального кодексу України, суд доходить висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. У цьому висновку Суд враховує, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності. Отже, під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 341 Господарського процесуального кодексу України, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо). У висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 910/7221/17, від 12 січня 2021 року у справі № 910/8794/17, від 12 жовтня 2021 року у справі № 918/333/13-г.

У пунктах 52, 53 постанови Верховного Суду від 24 жовтня 2022 року у справі № 910/18480/20 також зазначено, що враховуючи положення законодавства (статті 18, 19, 28 Закону «Про виконавче провадження»), учасник виконавчого провадження обґрунтовано покладається на отримання протягом розумного строку відповідних документів (відомостей) від виконавця, однак таке очікування не може бути надто тривалим. У випадку неотримання відповідних документів (відомостей) протягом тривалого часу та невжиття відповідних заходів учасником виконавчого провадження, спрямованих на таке отримання, застосуванню підлягає презумпція обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні.

Судом залишено поза увагою, що саме заявник як стягувач пред`являв до виконання виконавчий лист до виконавчої служби, з виконання якого тривало виконавче провадження протягом 2017-2018 років, про що у справі наявні відповідні докази, мав у своєму розпорядженні ідентифікатор доступу до матеріалів виконавчого провадження, тому ПАТ АБ «Укргазбанк» мав можливість бути обізнаним із можливим порушенням своїх прав після припинення отримання належного йому за рішенням суду та дізнатися про таке своєчасно шляхом доступу до ВП з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, тобто у серпні 2018 року.

Натомість, стягувач звернувся до виконавчої служби лише у квітні 2023 року, а зі скаргою на дії державного виконавця - лише 01 травня 2023 року після отримання відповіді начальника відділу ДВС 24 квітня 2023 року.

Наведене свідчить про безпідставний пропуск заявником строку звернення до суду та помилкове власне рахування такого строку з дня отримання відповіді.

При цьому, звернувшись із скаргою із пропуском встановленого спеціальним законом п. «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК України - строку, не заявивши клопотання про поновлення строку на її подання з обґрунтуванням поважності причин його пропуску, заявник не дотримався порядку, встановленого процесуальним законом для вирішення питання про поновлення пропущеного строку, оскільки суд за власною ініціативою вказаного не вирішує.

Апеляційний суд також враховує висновки, які викладені у пункті 46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 920/149/18, постанові Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року у справі № 918/333/13-г та від 23 серпня 2023 року у справі № 921/14/18, в яких зверталася увага також на те, що скаржник як юридична особа, яка багато років здійснює професійну господарську діяльність на ринку України і має значний досвід участі у судових процесах (як свідчать дані з Єдиного державного реєстру судових рішень), могло передбачити наслідки несвоєчасного звернення з відповідною скаргою, проте цього не зробило.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги заявника щодо наявності підстав для задоволення його скарги як поданої в строк, оскільки він як стягувач, який подав до відповідного органу заяву про примусове виконання рішення (в якій просив, зокрема відкрити виконавче провадження, здійснити заходи примусового виконання рішення суду в частині стягнення суми судового збору, а в іншій частині заборгованості зупинити виконавче провадження), протягом певного часу отримував задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні.

За таких обставин для правильного вирішення справи не має значення те, що саме виконавче провадження ВП № 40741631 було знищено у 2022 році, а список згрупованих поштових відправлень (рекомендованих листів) за 2018 рік, у якому завершено виконавче провадження ВП № 40741631, знищено у 2020 році, і відповідно, наявності або відсутності доказів надсилання заявнику копії постанови про закінчення виконавчого провадження.

За таких обставин суд першої інстанції, правильно дійшов висновку про залишення скарги ПАТ АБ «Укргазбанк» без розгляду у зв`язку із пропуском встановленого законом процесуального строку для подання скарги, проте припустився помилки під час таких висновків.

Вказане у відповідності до частини четвертої статті 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови, а в іншій частині - залишення судового рішення без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в особі свого представника Ніценка Олександра Сергійовича задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19 травня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 02 лютого 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: Ю.П. Лозко

Н.В. Стахова