Справа № 522/4587/23
Провадження №2/522/1178/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси:

у складі: головуючої судді Ковтун Ю.І.,

за участі секретаря Лахматової С.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органів прокуратури, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органів прокуратури, в якій просить: стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 100000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю органами прокуратури.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 починаючи з 10 серпня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000417 від 09.07.2015 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 382 КК України є потерпілим від злочинної діяльності посадових осіб органів прокуратури Одеської області. Вказане кримінальне провадження обумовлене злочинними діями посадових осіб прокуратури Одеської області, а саме невиконання ними судових рішень, а саме: ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 16.06.2015 у справі № 522/10528/15-к якою ОСОБА_1 негайно повернуто незаконно вилучене у нього майно, а саме грошові кошти в сумі 1900 доларів США з зазначенням купюр; ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2017 року у справі № 522/15914/15-к взагалі було визнано - не речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000109 від 25.02.2015, грошові кошти в сумі 1900 доларів США з зазначенням купюр які нібито є предметом злочину. Зазначив, що дії працівників прокуратури Одеської області вилились не просто у не ефективному розслідуванню кримінального провадження № 0000417 від 09.07.2015, а на його думку злочинні дії щодо не розслідування вищезазначеного кримінального провадження. Майже 4 роки прокуратура жодним чином не реагувала на його телефонні вимоги про виконання судових рішень та повернення коштів, і ось у вересні 2022 року йому стало відомо, що ще в травні 2018 року вказане кримінальне провадження знову таки було закрите слідчим другого слідчого відділу прокуратури Одеської області, про що його не було повідомлено. Після скасування судом постанови про закриття кримінального провадження Одеською обласною прокуратурою вказане кримінальне провадження доручено провести органам Державного Бюро Розслідувань з територіальним розміщенням в м. Миколаєві. Проте, ані органами прокуратури, ані органами ДБР, не здійснено жодної слідчої дії. Держава в особі органів прокуратури та досудового розслідування та їхніми посадовими особами затягується досудове розслідування та встановлення справедливості. Вказані дії посадових осіб, як зазначає позивач, породжують у нього невпевненість у своїх правах та свободах, значно погіршують моральний стан, посиливши особисті страждання. За ці вісім років він втратив родину, здоров`я, поважне ставлення оточуючих людей. Зазначив, що його незаконно позбавили майна, у зв`язку з чим здійснюють незаконне переслідування у іншому кримінальному провадженні. Отже вважає, що у зв`язку з бездіяльністю яка випливає з невиконання судових рішень, посадовими особами органів прокуратури та відповідним неповерненням грошових коштів які зазначені в двох ухвалах Приморського районного суду м. Одеси його незаконно вісім років поспіль намагаються притягнути до кримінальної відповідальності за злочин, який він не скоював. Свої моральні страждання з урахуванням вищезазначеного оцінює в 100000,00 гривень.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 . Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

09.05.2023 на адресу суду від представника відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Посилається на те, що позивач помилково ототожнює Державну казначейську службу України з державою України та державним бюджетом України. Згідно зі ст. 96 ЦПК України, юридична особа самостійно відповідає по своїм зобов`язанням. Казначейство є окремою юридичною особою, яка самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, в повному обсязі виконує свої завдання та функції та не перебувало з позивачем у жодних правових відносинах та не завдавало йому матеріальної чи моральної шкоди. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна, як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2 ЦК України). Держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай орган діями якого завдану шкоду. Належним відповідачем у справі є Одеська обласна прокуратура - орган, діями/бездіяльністю якого, на думку позивача, завдано йому моральної шкоди, а не Казначейство. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт (правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.03.2020 по справі №243/6593/18),в інших випадках така шкода відшкодовується на загальних підставах згідно зі статтею 1166 ЦК України. Жодною ухвалою Приморського районного суду м. Одеси не визнано дії/бездіяльність слідчого чи прокурора протиправними та незаконними, а сам факт скасування постанов про закриття кримінального провадження не може свідчити про їх безумовну незаконність та протиправність. Оскільки позивач не надав доказів на підтвердження незаконності та протиправності дій/бездіяльності органів досудового розслідування та прокуратури то позовні вимоги щодо відшкодування на його користь моральної шкоди не підлягають задоволенню. Положеннями частини 1 статті 1172 ІІК України визначено, шо юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Оскільки слідчі / прокурори є службовими особами Одеської обласної прокуратури, а шкоду на думку позивача було завдано ними під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків, тому відшкодування завданої позивачу шкоди повинна здійснювати виключно Одеська обласна прокуратура. Отже, відшкодування шкоди має здійснюватись за рахунок заподіювачів цієї шкоди, але аж ніяк не шляхом стягнення коштів з Державного бюджету України. Також, зазначила, що вимога позивача щодо стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн. не має належного обґрунтування, не підтверджується жодними доказами, визначена із завищенням розміру бажаного відшкодування та має на меті збагачення позивача, а тому, не підлягає задоволенню (а.с. 36 43).

11.05.2023 на адресу суду від представника відповідача Одеської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого зазначила, про те, що в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Проте, позивачем не доведено протиправності дій Одеської обласної прокуратури (або її посадових осіб), через що вимоги про стягнення моральної шкоди є безпідставними. Питання про долю речових доказів і документів, які надано суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.03.2019 у кримінальній справі № 469/1409/15-к, яким ОСОБА_1 визнано невинуватим за результатами розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000109 від 25.02.2015 та прийнято рішення про повернення останньому речових доказів, не набрав законної сили та наразі переглядається Миколаївським апеляційним судом за апеляційною скаргою прокурора. Отже, за таких обставин Одеська обласна прокуратура та її посадові особи протиправних дій стосовно позивача не вчиняли, а позивачем відповідно не доведено такої протиправності дій (бездіяльності). До того ж, наразі досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000417 від 09.07.2015, яке здійснюється другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, триває. Також зазначила, що позивач в обґрунтування своїх вимог, посилався на ухвали слідчих суддів Приморського районного суду м. Одеси у справах № 522/10528/15-к від 16.06.2015, № 522/15914/15-к від 19.04.2017, № 522/17549/15-к від 25.09.2015, №522/9389/15-к від 30.06.2016, № 522/21445/16 від 11.04.2018, № 522/6703/15-к від 30.11.2022, якими скасовано постанови про закриття вказаного кримінального провадження та зобов`язано вчинити певні дії. При цьому, вказаними судовими ухвалами не визнано дії (бездіяльність) слідчого або прокурора протиправними чи незаконними. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди. Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Реальність настання моральної шкоди має бути доведено належними та допустимими доказами, яких позивачем у справі не надано. Позивачем не доведено наявність моральної шкоди та у чому саме вона проявлялася, окрім наведення загальних фраз та міркувань. Окрім того, позивачем не наведено жодних обґрунтувань, з яких він виходив, зазначаючи, що свої моральні страждання він оцінює у 100 000 грн. (а.с. 48 56).

15.05.2023 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідно до якої зазначив, що відзив Одеської обласної прокуратури, вважає необ`єктивним, таким що має на меті ввести суд в оману. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ще з 10 серпня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000417 від 09.07.2015 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 382 КК України він є потерпілим від злочинної діяльності посадових осіб органів прокуратури Одеської області. Обумовлено це тим, що посадові особи органів прокуратури не виконують судові рішення які набрали законної сили, а саме: ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 16.06.2015 року у справі № 522/10528/15-к та ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2017 року у справі № 522/15914/15-к. Зазначив, що на час ухвалення Ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2017 року у справі № 522/15914/15-к рішення Малиновського районного суду м. Одеси та ухвала апеляційного суду Одеської області від 12.04.2017 у справі № 521/5435/16-ц набули Законної сили та не були ані скасовані, ані зупиненні (а.с. 69 71)

21.08.2023 від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 119 121)

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2023 року відмовлено у прийнятті до розгляду заяви позивача ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 135 136).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2023 року закрито підготовче засідання по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 137).

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Одеської обласної прокуратури у судовому засіданні позов не визнала та просила у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися судом належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.07.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості щодо кримінального провадження 0000417 за ознаками ч. 2 ст. 382 КК України, що підтверджується відповідним Витягом (а.с. 8 зв.)

Постановою слідчого слідчої групи Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України Філіппова С.В. від 19 березня 2015 року у кримінальному провадженні 0000109 від 25.02.2015 визнано оглянуті та вилучені під час проведення обшуків, оглядів службових, житлових та інших приміщень ОСОБА_1 а також належних та використовуваних ним для вчинення транспортних засобів матеріальні об`єкти, грошові кошти, цінності, документи та інші предмети речовими доказами, які долучити до матеріалів кримінального провадження у якості речових доказів, а саме, зокрема, грошові коши у сумі 1900 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США кожна (а.с. 61 64).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2015 року у справі № 522/10528/15-к частково задоволено скаргу ОСОБА_1 . Зобов`язано керівника другого СВ СУ прокуратури Одеської області негайно повернути ОСОБА_1 майно вилучене у ході проведення обшуків 18.03.2015 року в АДРЕСА_1 та в АДРЕСА_2 , крім системного блоку чорного кольору «Spire» з жорстким диском ST2000DM001-1CH164 ATA Device, який визнано речовим доказом (а.с. 27).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2015 року у справі № 522/12577/15-к скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано уповноважених осіб прокуратури Одеської області виконати вимоги ст. 214 КПК України щодо заяви ОСОБА_1 від 17.06.2015 (а.с. 28).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2015 року у справі № 522/15636/15-к скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову прокурора прокуратури Одеської області Алексєєва В.В., про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000417 від 09.07.2015 скасовано. Зобов`язано прокурора прокуратури Одеської області Алексєєва В.В., визнати ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000417 від 09.07.2015 та надати останньому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого (а.с. 26).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2015 року у справі № 522/17549/15-к, з врахуванням ухвали від 30.09.2015 по виправлення описок, скаргу ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області Кожухар К.І. від 13.08.2015 року про закриття кримінального провадження №0000417 у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 23 25).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2015 року у справі № 522/21074/15-к клопотання ОСОБА_1 задоволено. Надано ОСОБА_1 тимчасовий доступ до інформації з відповідними підтверджуючими документами про виділення в період з 13.03.2015 року по 16.03.2015 року включно Департаментом фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України грошових коштів в сумі 130000 грн. для документування злочинної діяльності фігурантів кримінального провадження №0000109 від 25.02.2015 із зазначенням найменування та кількості банкнот, їх серій та номерів (а.с. 22).

Листом Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України від 04.12.2015 № 15/4-К641 на адресу ОСОБА_1 щодо виконання рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16.10.2015 повідомлено, що у Департаменті відсутня інформація щодо видачі у зазначений термін грошових коштів із зазначенням кількості, серії та номерів банкнот (а.с. 18).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2016 року у справі №522/9389/16-к поновлено строк на оскарження постанови слідчого в ОВС другого СВ управління прокуратури Одеської області Сікорського Д.В. від 04.03.2016 року про закриття кримінального провадження №0000417 від 09.07.2015 року. Скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого в ОВС другого СВ управління прокуратури Одеської області Сікорського Д.В. від 04.03.2016 року про закриття кримінального провадження №0000417 від 09.07.2015 року - задоволено. Постанову слідчого в ОВС другого СВ управління прокуратури Одеської області Сікорського Д.В. від 04.03.2016 року про закриття кримінального провадження №0000417 від 09.07.2015 року - скасовано. Направлено матеріали провадження до прокуратури Одеської області, для продовження досудового розслідування (а.с. 21 ).

Як вбачається з листа Міністерства внутрішніх справ України від 25.10.2016 № 14635/05/15-2016 відповідно до облікових даних за період з 13 по 16 березня 2015 року сума коштів на суму 130000 грн. оперуповноваженому ГУБОЗ МВС України ОСОБА_3 по касовому ордеру не видавалася (а.с. 17).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2017 року у справі № 522/15914/15-к заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.08.2015 року у зв`язку з нововиявленими обставинами - задоволено. Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.08.2015 року про задоволення клопотання слідчого в частині накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме на грошові кошти 1900 доларів США наступними купюрами номіналом по 100 доларів США кожна з серіями та номерами: LL10247315E LB04512719F KF47822296A LB26250201M KK69843046C FF48407782B LL70223098D LB33501983K KF62189494C BB63571052A FB81866578B KB44390400R AB33139782A HF75727360C HB53312306M HF22096444A LC64505900A LJ34645582A LL10247319E які вилучені 18.03.2015 року у ході проведення обшуку 18.03.2015 року - скасовано за нововиявленими обставинами.

У задоволенні клопотання слідчого другого СВ СУ прокуратури Одеської області Горбика С.Є. погодженого з прокурором відділу прокуратури Одеської області Індиченко Б.Б. у кримінальному провадженні № 000109 від 25.02.2015 року про арешт майна, а саме 1900 доларів США наступними купюрами номіналом по 100 доларів США кожна з серіями та номерами: LL10247315E LB04512719F KF47822296A LB26250201M KK69843046C FF48407782B LL70223098D LB33501983K KF62189494C BB63571052A FB81866578B KB44390400R AB33139782A HF75727360C HB53312306M HF22096444A LC64505900A LJ34645582A LL10247319E які вилучені 18.03.2015 року у ході проведення обшуку відмовлено (а.с. 15 16).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2018 року у справі №522/21445/16 к скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано постанову слідчого в ОВС другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області, винесену слідчим ОСОБА_4 11.08.2016 року. Повернуто матеріали закритого кримінального провадження №0000417 від 9.07.2015 року прокурору Одеської області для проведення досудового розслідування (а.с. 19 20).

Відповідно до листа Одеської обласної прокуратури №17/1-12551-15 від 23.04.2019 на адресу ОСОБА_1 повідомлено, що звернення щодо повернення тимчасово вилученого майна в межах кримінального провадження № 0000109 від 25.02.2015 розглянуто. З приводу одержання майна, на яке скасовано арешт необхідно звернутися у зручний час безпосередньо до прокурора відділу прокуратури Одеської області Лященка А.В. попередньо узгодивши дату та час. З приводу повернення іншого майна, зазначеного у вироку Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.03.2019 зазначено, що дане рішення суду не набрало законної сили (а.с. 13).

Відповідно до листа Одеської обласної прокуратури №21/2-12551-15 від 01.04.2021 на адресу ОСОБА_1 повідомлено, що його заяву щодо повернення майна вилученого у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000109 розглянуто. У зв`язку з звільненням прокурора ОСОБА_5 та зміною групи прокурорів у вказаному кримінальному провадженні вказане питання буде вирішено після ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 12).

Відповідно до листа Одеської обласної прокуратури №21/2-12551-15 від 30.04.2021 на адресу адвоката Верхоли І. повідомлено, що вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.03.2019 ОСОБА_6 та ОСОБА_1 виправдано у кримінальному провадженні № 0000109 від 24.02.2015, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України. На теперішній час, вказане провадження перебуває на розгляді Миколаївського апеляційного суду (а.с. 11).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2022 року у справі № № 522/6703/15-к поновлено строк ОСОБА_1 на оскарження постанови слідчого другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської про закриття кримінального провадження від 31.05.2018 року. Скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області Столбуненко О.Г. від 31.05.2018 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000417 від 09.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України задоволено. Скасовано постанову старшого слідчого другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області Столбуненко О.Г. від 31.05.2018 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000417 від 09.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України. Зобов`язано уповноважену посадову особу Одеської обласної прокуратури в провадженні якого перебуватимуть матеріали кримінального провадження № 0000417 від 09.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, виконати слідчі (розшукові) дії, направлені на встановлення істини у кримінальному провадженні (а.с. 14).

Відповідно до листа Одеської обласної прокуратури № 31/1/2-64ВИХ-23 від 17.01.2023 на адресу ОСОБА_1 повідомлено про те, що його звернення від 16.01.2023 щодо повернення речових доказів вилучених в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000109 від 25.02.2015 розглянуто. Установлено, що Миколаївським апеляційним судом у справі № 469/1409/15к розглядається апеляційна скарга прокуратури Одеської області від 25.04.2019 за № 17/1-12551-15 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.03.2019, яким ОСОБА_1 визнано невинуватим. Питання про долю речових доказів і документів, які надано суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили (а.с. 9).

Відповідно до листа Одеської обласної прокуратури № 15/1-3294-15 від 14.02.2023 на адресу адвоката Верхоли І. повідомлено про те, що на теперішній час досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000417 від 09.07.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України триває (а.с. 8).

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 21 червня 2023 року у справі № 469/1409/15-к апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 - залишено без задоволення. Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 березня 2019 року стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_1 - без змін (а.с. 89 100).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.10.2023 у справі № № 947/25145/23 апеляційні скарги власника майна ОСОБА_1 та представника ОСОБА_7 , в інтересах власника майна ОСОБА_6 - задоволено. Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 19.09.2023, про накладення арешту на майно, перелік якого міститься в мотивувальній частині ухвали, в межах к/п №0000265 від 01.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України - скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури Порущенка Є.В. про накладення арешту на майно у к/п № №0000265 від 01.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, а саме грошові кошти, перелік яких міститься в мотивувальній частині ухвали (а.с. 139 141)

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За приписами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

За приписами ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду (не внаслідок незаконного засудження особи, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт), відшкодовується на загальних підставах.

За загальним правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зокрема, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала в інших випадках, встановлених законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Крім цього, суд враховує висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі № 920/715/17, відповідно до якого питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, а суд загальної юрисдикції за правилами позовного провадження самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Правовою підставою для звернення позивача до суду є, зокрема, неповернення йому вилученого майна, а саме грошових коштів в сумі 1900 доларів США.

Таким чином, дії (бездіяльність) працівників прокуратури Одеської області щодо неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000109 від 25.02.2015, є основним предметом доказування у цій справі.

Засади кримінального провадження, передбачені главою 2 КПК України, встановлюють, зокрема, верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, недоторканість права власності. За змістом ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Згідно зі ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

За правилами ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2015 року у справі № 522/10528/15-к зобов`язано керівника другого СВ СУ прокуратури Одеської області негайно повернути ОСОБА_1 майно вилучене у ході проведення обшуків 18.03.2015 року в АДРЕСА_1 та в АДРЕСА_2 , крім системного блоку чорного кольору «Spire» з жорстким диском ST2000DM001-1CH164 ATA Device, який визнано речовим доказом.

Зазначена ухвала слідчого судді по теперішній час не виконана та тимчасово вилучене майно, а саме 1900 доларів США позивачу не повернуті.

Крім того, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2017 року у справі № 522/15914/15-к відмовлено у задоволенні клопотання слідчого другого СВ СУ прокуратури Одеської області Горбика С.Є. погодженого з прокурором відділу прокуратури Одеської області Індиченко Б.Б. у кримінальному провадженні № 000109 від 25.02.2015 року про арешт майна, а саме 1900 доларів США наступними купюрами номіналом по 100 доларів США кожна з серіями та номерами: LL10247315E LB04512719F KF47822296A LB26250201M KK69843046C FF48407782B LL70223098D LB33501983K KF62189494C BB63571052A FB81866578B KB44390400R AB33139782A HF75727360C HB53312306M HF22096444A LC64505900A LJ34645582A LL10247319E які вилучені 18.03.2015 року у ході проведення обшуку.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».

Отже, бездіяльність працівників прокуратури Одеської області у кримінальному провадженні № 000109 від 25.02.2015, що виявилася у безпідставному утриманні тимчасово вилученого майна ОСОБА_1 та тривалому невиконанні ухвали слідчого судді щодо зобов`язання повернути вилучене майно, та є підставою для спеціальної відповідальності держави за дії посадових осіб органів державної влади.

Вирішуючи питання щодо наявності моральної шкоди, заподіяною бездіяльністю працівників прокуратури Одеської області, суд враховує таке.

За приписами ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою варто розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Суд вважає, що позбавлення ОСОБА_1 права власності на вилучені грошові кошти, а саме 1900 доларів США, які без належної правової підставі, утримувалися у слідчих прокуратури Одеської області навіть після постановлення ухвали слідчим суддею, якою їх зобов`язано повернути тимчасово вилучене майно, спричинило ОСОБА_1 душевні страждання, що виявилися у невпевненості в його правах та свободах, що значно погіршило моральний стан позивача, з`явилося відчуття тривоги, страху, занепокоєння, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність. Бездіяльність працівників прокуратури Одеської області слід вважати протиправною, оскільки вона суперечить положенням КПК України, у відповідності з якими вони повинні діяти, а тому така поведінка здатна завдати певних душевних страждань ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди суд враховує таке.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 вказано, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. В деяких випадках в законодавстві визначено мінімальний розмір моральної шкоди. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Суд враховує, що позивач протягом тривалого часу, а саме з 16.06.2015 по теперішній час позбавлений права власності на своє майно. Навіть після отримання необхідного рішення (ухвали слідчого судді), воно не виконується у зв`язку із чим позивач позбавлений відчуття правової визначеності щодо статусу свого майна, а його правомірні очікування у відновленні порушених прав не були виправданні через бездіяльність уповноважених осіб правоохоронних органів. Вказані обставини також змусили позивача звертатися із додатковими заявами/скаргами до правоохоронних органів та суду з метою відновлення його прав.

У справі Аміхалай проти Молдови (рішення ЄСПЛ від 20.04.2004, заява № 60115/00) зазначено, що сам факт визнання порушення є достатньою компенсацією моральної шкоди. Те саме зазначено у рішенні Білуха проти України (рішення ЄСПЛ від 09.11.2006, заява № 33949/02).

Згідно ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст.76, ч. 1,2ст.77, ч. 1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1, 2, 5ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що позивач протягом тривалого часу позбавлений права власності на своє майно, що призводить до моральних страждань, переживань та стресу, вимушених змін у його житті, необхідністю звернень з заявами/скаргами до правоохоронних органів та суду з метою відновлення його прав, однак ураховуючи принципи розумності, справедливості та співмірності суд вважає, що заявлена до стягнення сума у розмірі по 100000,00 грн. має бути зменшена до 10000,00 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

У відповідності до п.13 ч.2ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Оскільки позивач у такій категорії справи звільнений від сплати судового збору, ці витрати відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 263-265, 272, 353, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органів прокуратури, - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі10000 (десять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 18 березня 2024 року.

Суддя Ю.І.Ковтун