Справа № 692/1109/23
Провадження № 2/692/28/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року смт Драбів

Драбівський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Левченко Л.О.,

за участю: секретаря Савенко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку спрощеного позовного провадженняцивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за розпискою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за розпискою.

І. Зміст позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 вказав, що 09.10.2021р. дав в борг відповідачу грошові кошти у сумі 491000,00 грн., що на момент їх передачі було еквівалентно 16120 євро, строком до 09.10.2023р. Вказав, що дані кошти були отримані відповідачем в борг для потреб сім`ї. На підтвердження факту отримання коштів у борг відповідачем було надано розписку. За зобов`язанням ОСОБА_2 поручителем виступив ОСОБА_6 , дружиною ОСОБА_2 є ОСОБА_5 . Позивач зазначив, що під час переписки з відповідачем у месенджері, прийшов до висновку про відсутність у відповідача ОСОБА_2 наміру повертати борг. Тому до закінчення строку повернення боргу направив відповідачу, його дружині та поручителю вимоги про повернення боргу. Відповідач вимогу отримав, інші особи від отримання вимог відмовились. Після дати повернення (09.10.2023р.) - борг позивачу не повернуто. На дату повернення боргу його сума складає 620298,00 грн. 16120 євро х 38,48 (курс НБУ на 09.10.2023р). Вважає, що у дружини боржника ОСОБА_5 виник солідарний обов`язок з повернення позики ОСОБА_2 , оскільки та була отримана для потреб сім?ї. Тому просить стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на свою користь кошти у сумі 620298,300 грн. у рахунок погашення боргу за розпискою та судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 6202,98грн. та витрат на правовому допомогу у сумі 70000,00 грн.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою суду від 26.10.2023 року у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено дату засідання. Відповідачам був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Від відповідача ОСОБА_5 01.12.2023р. за вх. № 4752/23-Вх до суду надійшов відзив, у якому та просила відмовити у задоволенні позовних вимоги до неї. В обґрунтування вказала, що відповідно до ст. 65 СК України другий член подружжя у разі, якщо не брав участі в укладенні договору стає зобов`язаною особою у разі, якщо договір укладено в інтересах сім`ї і майно, одержане за договором використане в інтересах сім`ї. Вважала, що позивачем не доведено того, що кошти, отримані відповідачем ОСОБА_2 за розпискою було використано в інтересах сім`ї. Стверджувала, що такі кошти в інтересах сім`ї не використовувались, ОСОБА_5 про укладення такої розписки не знала, хоча на той момент перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 і її не можна кваліфікувати як зобов`язану особу. Посилання у розписці на отримання таких коштів в інтересах сім`ї не може бути достатнім підтвердження погодження цього з дружиною. ОСОБА_5 з ОСОБА_2 не проживає спільно близько 4 років, спільне господарство не веде, спілкується тільки щодо питань виховання дитини і ОСОБА_2 її про існування такої розписки не повідомляв. Тому кошти, отримані в борг чоловіком та використані не в інтересах сім`ї не можуть бути стягнуті з дружини солідарно.

Від відповідача ОСОБА_2 05.12.2023р. за вх. №4790/23-Вх до суду надійшов відзив, у якому той факт отримання від позивача 09.10.2020р. грошових коштів у сумі 491000,00 грн., що на момент отримання боргу було еквівалентно 16120,00 євро, та підписання боргової розписки підтвердив. Вказав, що з 12.11.2021р. по 21.11.2022р. сплачував позивачу кошти у гривні, зазначивши еквівалент у євро, що станом на день подання відзиву склало 30337 грн. Вказав, що від сплати боргу не ухиляється, борг не повернув у повній мірі у зв`язку з фінансовими проблемами. Позов визнає частково - з урахуванням сплачених раніше сум. Також вказав, що отримані кошти витратив не на потреби сім`ї, а на погашення власних боргових зобов`язань перед третіми особами, дружину ОСОБА_5 про отримання вказаних коштів не повідомляв, на час отримання боргу проживав з нею окремо і спілкування не мав, грошові зобов`язання, на погашення яких отримав кошти від позивача, були набуті ще до створення сім`ї і не мали до неї жодного відношення.

Від представника позивача ОСОБА_4 адвоката Весеньова Є.В. 11.12.2023р. за вх.№ 4880/23-Вх до суду надійшли додаткові пояснення у справі, у яких представник позивача вказав, що ознайомившись з відзивом ОСОБА_5 вважає, що її підпис підроблено, оскільки зразки підпису на різних документах відзиву з додатками відрізняються, а перші частини відзивів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 виконано однією особою. Вважав, що потребує особистого з`ясування у ОСОБА_5 обставин її спільного проживання з ОСОБА_2 , оскільки той заперечує таку обставину та факт витрачання коштів на потреби сім?ї. Зазначив, що після отримання позовної заяви ОСОБА_5 23.11.2023р. подарувала свою квартиру дочці ОСОБА_7 , що може свідчити про укладення фраудаторного правочину з метою уникнення відповідальності ОСОБА_5 . Тому просив визнати явку ОСОБА_5 у судове засідання обов`язковою.

Також від представника позивача ОСОБА_4 адвоката Весеньова Є.В. за вх. №4881/23-Вх від 11.12.2023р. надійшло клопотання про долучення доказів, у якому представник позивача просив долучити інформаційну довідку з ДРРП на підтвердження факту дарування ОСОБА_5 квартири.

Окрім того, 15.11.2023р. від представника позивача надходило клопотання про відкладення розгляду страви, представник відповідача ОСОБА_2 04.12.2023р. звернулась до суду з заявою про вступ у справу як представника, а також від представників позивача та відповідача 1 ОСОБА_2 надходили клопотання про проведення засідання у режимі відеоконференції, які було задоволено судом.

Чергове судове засідання з розгляду справи призначено на 29.01.2024р.

У судове засідання позивач ОСОБА_4 не прибув. Його представник адвокат Весеньов Є.В. позовні вимоги підтримав. Пояснив, що 09.10.2021р. позивач дав відповідачу ОСОБА_2 кошти у борг. Дані кошти були отримані відповідачем в інтересах сім`ї та зі згоди членів його сім`ї, про що вказано у абзацах 1 та 3 розписки. Строк повернення боргу - до 09.10.2023р., однак у цей строк кошти повернуті не були. Відповідачу ОСОБА_2 , його дружині відповідачу ОСОБА_5 та поручителю ОСОБА_6 були направлені вимоги, однак це результатів не дало. Звернув увагу суду, що відповідач ОСОБА_2 у своєму відзиві факт отримання коштів у борг не заперечив. Вказав, що зазначені на зворотному боці розписки відмітки про отримання коштів - це відсотки за користування боргом. Позов просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні повідомив, що дійсно отримав від позивача кошти. З відповідачем ОСОБА_5 перебуває у зареєстрованому шлюбі з 19.09.2014р. по даний час. Уточнив що позика бралась не у інтересах сім?ї, відповідач хотів розпочати власну справу - товарний бізнес, однак ФОП так і не відкрив, бізнес не розпочав. В той же час зазначив, що мав боргові зобов`язання, пов`язані з веденням справ, що були започатковані разом з позивачем. Зазначив, що його дружина відповідач ОСОБА_5 є власником ПП «Престиж», у якому він працює директором. Він дружині частку у підприємстві не дарував, хоча міг і продати свою частку. З дружиною підтримує відносини щодо виховання дитини. Щодо поручителя вказав, що з тим зв`язку немає, оскільки він військовий. Зазначив, що квартира у м. Черкаси є місцем проживання дружини та була придбана під час шлюбу. У цій квартирі відповідач зареєстрований не був. Зазначив, що 23.11.2023р. ОСОБА_5 подарувала квартиру дочці. На час укладенні договору дарування про існування позову ОСОБА_5 не знала. Також зазначив, що на момент отримання позики з дружиною у квартирі не проживав, про що відомо позивачу. Під час оформлення договору дарування квартири, він був у нотаріуса та підписував відповідні папери, як співвласник, нотаріуса про боргові зобов`язання ніхто не повідомляв. Позов визнав частково - з урахуванням розміру сплачених ним платежів, які вказані у борговій розписці.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Потапенко А.С. пояснила, що 09.10.2021р. ОСОБА_2 підписав розписку про позику коштів у сумі 16120 євро. Позику сплачував частково. Отримані кошти відповідач на потреби сім?ї не використовував, про отримання коштів відповідача ОСОБА_5 не повідомив. Зазначила, що відповідачі на час укладення розписки разом не проживали. Вказала, що сума заборгованості є меншою за заявлену позивачем на 30 тис. грн., відповідач ОСОБА_2 заборгованість не заперечив, частково визнав, на суму за вирахуванням вже погашеної заборгованості. Не погодилась з думкою представника позивача, що вказані у розписці кошти є відсотками за користування боргом оскільки борговою розписку відсотки не передбачені і вказані у розписці кошти було сплачено ОСОБА_2 у рахунок погашення заборгованості.

У судове засідання відповідач ОСОБА_5 не прибула, з заявами та клопотаннями до суду не зверталась.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали на основі всебічного, повного та об`єктивного їх дослідження, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що 09.10.2021 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики у формі розписки, згідно якого відповідач отримав у борг у позивача грошові кошти в сумі 491000 грн., що на момент отримання боргу еквівалентно 16120 євро. за офіційним курсом НБУ. Розписка у абзаці 1 містить відмітку про отримання коштів на потреб сім`ї. Строк повернення грошових коштів до 09.10.2023р. включно, які мають бути повернуті у повному обсязі на вказану дату в еквіваленті до курсу євро, встановленому НБУ на момент повернення.

У абзаці 3 розписки зазначено, що вона написана ОСОБА_2 власноручно з його та позивача ОСОБА_4 доброї волі, а також доброї волі членів сім?ї ОСОБА_2 . Обставин, які є тяжкими та могли вплинути на прийняття ОСОБА_2 коштів у борг немає. Розписка містить відомості про поручителя, яким є гр. ОСОБА_6 та підписана гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . На звороті розписки містяться відмітки про отримання у період з 12.11.2021р. по 21.11.2022р. коштів у гривні та вказано їх еквівалент у євро, що у цілому становить суму 30337 грн. та 884 євро відповідно.

Станом на момент виникнення боргових зобов`язань, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, дана обставина у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, оскільки визнана обома відповідачами у своїх відзивах, а також підтверджена відповідачем ОСОБА_2 у судовому засіданні, який вказав, що з 19.09.2014р. перебуває з відповідачем ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, який на даний час не розірвано.

Згідно даних вимог від 27.09.2023р. за підписом представника ОСОБА_4 ОСОБА_1 , вони адресовані ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і містять вимогу про повернення боргу ОСОБА_2 за розпискою від 09.10.2021р., який отримав кошти від ОСОБА_4 у еквіваленті - 16120 євро. Вимоги містять попередження про можливість звернення ОСОБА_4 до суду у разі неповернення коштів у строк до 09.10.2023р.

Згідно копій квитанцій АТ Укрпошта від 27.09.2023р. вбачається направлення рекомендованих листів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Згідно даних трекінгу, відправлення № 129 вручено особисто 29.09.2023р. в смт. Драбів. Номер трекінгу відповідає такому номеру у квитанції АТ Укрпошта про направлення рекомендованого листа ОСОБА_2 .

Згідно даних переписки у месенджері від 27.05.2023р. абонент попереджує іншого абонента про термін повернення коштів 09.10.2023р. на що той вказує що вчасно домовленість виконати не має змоги у зв`язку з форс-мажорними обставинами військовим станом.

Згідно відповіді Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради №7868/01.03-01 від 17.11.2023р. за адресою АДРЕСА_1 , станом на 17.11.202 зареєстровано 2 особи. Зареєстровані малолітні діти: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 349575024 від 09.10.2023 вбачається, що ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2015р. на праві приватної власності належить двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна № 357807338 від 11.12.2023 вбачається, що двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 23.11.2023р.

ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15.

З наявної в матеріалах справи розписки від 09.10.2021 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зобов`язався повернути борг позивачу ОСОБА_4 до визначеного в розписці строку до 09.10.2023 року включно.

Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа.

Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах Верховний Суд виклав у постанові від 16 серпня 2021 року у справі № 640/14934/19 (провадження № 61-18933св20).

На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи додано оригінали розписки від 09.10.2020 року, на звороті якої наявні відмітки про часткове повернення боргу.

Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про часткове невиконання ОСОБА_2 , боргового зобов`язання перед ОСОБА_4 .

Статтями 526 та 629 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи викладене та факт визнання позову відповідачем ОСОБА_2 , вимога про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 підлягає до задоволення.

Згідно умов розписки ОСОБА_2 повинен був повернути борг у еквіваленті до курсу євро, встановленому НБУ на момент повернення. Враховуючи факт часткового повернення боргу у сумі 884 євро, підтверджений розпискою та не заперечений позивачем, до стягнення підлягають кошти у сумі 15236 євро (16120-884), що становить 586281,28 грн. по курсу НБУ станом на 09.10.2023р. (15236х38,48=586281,28).

Щодо солідарного стягнення боргу з відповідачів суд зазначає наступне.

У своїй постанові від 07 жовтня 2020 року по справі № 752/7501/18, на яку посилається у своєму відзиві відповідач ОСОБА_5 , Верховний Суд зазначив наступне.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї.

Законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (частина третя статті 65 СК України).

Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Указаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України висловленої у постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13.

За таких обставин згідно з нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший ж подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 20 лютого 2013 року у справі № 6-163 цс 12.

Суд зазначає, що під час складення боргової розписки відповідачем ОСОБА_2 письмова згода від його дружини чи інших членів сім`ї не надавалась.

У розписці від 09.10.2020р. зазначено, що борг отримано для потреб сім?ї, а розписка написана відповідачем власноручно з його доброї волі та доброї волі членів його сім?ї. Правильність вказаних тверджень на час складення розписки ствердив ОСОБА_2 , поставивши у ній свій підпис.

Незважаючи на твердження обох відповідачів, викладені у відзивах та у судовому засіданні, що кошти отримувались не для потреб сім`ї та твердження відповідача ОСОБА_5 , що вона не проживає з ОСОБА_2 близько 4 років, не веде спільного господарства та спілкується лише по питаннях виховання дитини, дані твердження належними доказами не підтверджені. Натомість суд звертає увагу, що згідно даних рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення по справі № 692/1109/23 поштове відправлення суду, надіслане на ім?я ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , було вручено листоношею Ричці (чоловік). Окрім того, у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 вказав, що працює директором приватного підприємства, де ОСОБА_5 є засновником, відчужив на її користь частку у такому підприємстві та приймав участь під час укладення договору дарування квартири на ім?я дочки у 2023р., як співвласник квартири. Окрім того, твердження ОСОБА_2 , що він бажав витратити кошти не на потреби сім`ї, а для відкриття власної справи не підтверджено жодним доказом, як і не надано жодних достовірних даних про долю отриманих боргових коштів. Таким чином презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї не спростована. Тому суд оцінює критично вказані твердження обох відповідачів як спробу уникнути передбаченої законом відповідальності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про солідарне стягнення з заборгованості за розпискою з обох відповідачів.

Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 6202,98 грн., а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів по справі на користь позивача у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог судовий збір 5861,82 грн. В рівних частинах, по 2930,91 грн. з кожного.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 70000,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відноситься до витрат пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Стороною позивача не надано доказів витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи та не зроблено заяву про надання таких доказів протягом 5 днів з дня прийняття рішення. Більше того, жодним доказом не підтверджено як узгоджений сторонами розмір витрат у сумі 70000,00 грн., про стягнення якого з відповідачів у своєму позові вказав позивач, так і будь-яких витрат позивача, пов`язаних з наданням правової допомоги, взагалі. За таких умов суд приходить до висновку, що у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 70000,00 грн. слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 76-84, 133, 141, 263, 265 ЦПК України та ст.ст. 526, 527, 530, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за розпискою задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти (борг) у сумі 586281,28 грн. у рахунок погашення боргу за розпискою від 09.10.2021р.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 , судовий збір в сумі 5861,82 грн., по 2930,91грн. з кожного.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя Л.О. Левченко

Повний текст рішення виготовлений 02 лютого 2024року.