Справа № 496/4079/23
Провадження № 2/496/333/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

Головуючого судді Дранікова С.М.

за участю секретаря Мірошнікової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати у розмірі 39683,14 грн., 3% річних у розмірі 8521,50 грн., моральну шкоду у розмірі 100000 грн. та судовий збір у розмірі 2147,20 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач не виконала рішення Апеляційного суду Одеської області від 13.03.2015 року по справі №2-1821/11, а саме не сплатила позивачу стягнуті вказаним судовим рішенням грошові кошти у розмірі 68172 грн. у якості компенсації витрачених ним грошових коштів на будівництво та реконструкцію будинку, що відбувалось під час їхнього перебування у шлюбі, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду з позовом про застосування до відповідача правових наслідків, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме стягнення з неї інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.03.2019 року по 01.05.2023 року. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду. Обґрунтовуючи вказану вимогу, позивач зазначає, що моральна шкода полягає у зусиллях, які він змушений докласти, з метою відновлення свого права (отримання грошових коштів у вигляді компенсації витрачених на будівництво та реконструкцію будинку, що відбувалось під час перебування сторін у шлюбі), душевних стражданнях позивача, які виникли внаслідок вчинення відповідачем порушень, а саме життєвого розпорядку позивача, неможливості користування власним майном (належними грошовими коштами), зниження цінності грошових коштів, у зв`язку із зростанням цін на товари та послуги, впродовж більше 8 років; законних сподівань позивача на відшкодування відповідачем інфляційних втрат та 3% річних в розумний строк. Моральна шкода заподіяна бездіяльністю відповідача, а саме: безпідставним та неправомірним невиконанням нею грошових зобов`язань, які виникли у 2015 році та які встановлені та присуджені рішенням Апеляційного суду Одеської області від 13.03.2015 рокупо справі № 2-1821/11, провадження № 22-ц/785/1334/15. Визначаючи розмір моральної шкоди позивач виходив з наступних міркувань: часу, протягом якого відповідач вчиняла протиправну бездіяльність з невідшкодування позивачу грошових коштів у вигляді компенсації витрачених на будівництво та реконструкцію будинку, що відбувалось під час перебування сторін у шлюбі; зусиль, які повинен докласти позивач, з метою відновлення порушеного права: звернення до адвоката; участь у підготовці позовної заяви; сплата додаткових грошових коштів судового збору, вартості послуг та витрат адвоката, необхідних для відновлення порушеного права; тривале очікування прийняття судом рішення та відповідно, можливості відновити своє право в порядку, встановленому законом; здійснення дій, які полягатимуть у примусовому виконанні судового рішення; інших аналогічних зусиль; душевних страждань, які останній зазнав у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача протягом восьми років. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи провести без його присутності, про що зазначив в прохальній частині позову.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. При цьому, відповідач надіслала на адресу суду відзив, відповідно до якого просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, та стягнути з останнього на її користь грошові кошти у розмірі 118088,92 грн., а також судовий збір у розмірі 1180 грн., посилаючись на неправомірність їх набуття останнім, у зв`язку з необґрунтованістю попередніх рішень судів. Зі змісту відзиву ОСОБА_2 вбачається, що вона, не погоджуючись із низкою судових рішень щодо стягнення з неї грошових коштів на користь ОСОБА_1 , викладає обставини придбання, добудови та реконструкції житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , які вже були предметом дослідження судами різних інстанцій в рамках інших цивільних справ, та яким надана відповідна правова оцінка при винесенні судових рішень, які на думку відповідача підлягають перегляду за нововиявленими обставинами на підставі невідповідності дійсності встановлених обставин у новому технічному паспорті від 14.04.2021 року. Отже, відповідач вважає, що ОСОБА_1 безпідставно набув грошові кошти за судовими рішеннями, а тому вказані кошти підлягають стягненню з нього на її користь, тобто відповідач у своєму відзиві фактично намагається спростувати встановлені судовими рішеннями обставини та переглянути їх за нововиявленими обставинами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 13.03.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти в розмірі 68172 гривні у якості компенсації витрачених ним грошових коштів на будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 , що відбувалось під час перебування у шлюбі.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.09.1995 року по 24.11.2011 року. 05.07.1995 року ОСОБА_3 купила житловий будинок АДРЕСА_1 , житловою площею 41,2 кв.м без надвірних споруд. Під час перебування у шлюбі ОСОБА_2 набула у власність земельну ділянку площею 0,1028 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 . Технічний стан житлового будинку істотно змінився, загальна площа збільшена до 269 кв.м, житлова площа збільшена до 88,1 кв.м, добудовані надвірні господарські споруди: вбиральня, літня кухня, гараж, але будинок у такому стані до експлуатації не зданий. Декларація про готовність об`єкта до експлуатації була скасована за заявою ОСОБА_2 . За час перебування сторін у шлюбі були виконані роботи по реконструкції будинку та добудовані надвірні споруди вартістю 272686 грн. Враховуючи те, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 19.02.2015 року у справі №22-ц/785/1138/15 за ОСОБА_4 , донькою ОСОБА_2 , визнано право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що змінило суб`єктний склад власників спірного будинку, а також приймаючи до уваги те, що житловий будинок не було введено в експлуатацію, що позбавляє ОСОБА_1 можливості набуття прав на майно, яке істотно збільшилося у своїй вартості за час перебування у шлюбі, суд дійшов висновку, що він має право на компенсацію витрачених коштів на будівництво частини спірного нерухомого майна, виходячи з рівності частки співвласників.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Аналогічні положення містяться в ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та в ст. 129-1 Конституції України.

Після набрання законної сили судовим рішенням у відповідача виник обов`язок щодо його виконання.

Будь-яких доказів сплати відповідачем грошових коштів у розмірі 68172 грн. суду не надано та матеріали справи не містять.

Як зазначає позивач у позовній заяві та не заперечує і не спростовує відповідач, рішення Апеляційного суду Одеської області від 13.03.2015 року по справі №2-1821/11 на час подання позову не виконано, а тому позивач в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних за період з 01.03.2019 року по 01.05.2023 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом встановлено, що сума грошових коштів, на яку нараховуються інфляційні втрати та 3% річних, та яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, визначена судовим рішенням, яке набрало законної сили та в силу статті 18 ЦПК України підлягає обов`язковому виконанню.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23.06.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за період з 01.02.2016 по 01.01.2021 року інфляційні втрати у розмірі 35298 грн 40 коп., 3% річних у розмірі 10237 грн 47 коп., а також судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп.

Наразі позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних на суму несплачених нею грошових коштів у розмірі 68172 грн., стягнутих рішенням Апеляційного суду Одеської області від 13.03.2015 року за період з 01.03.2019 року по 01.05.2023 року.

Із розрахунків інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.03.2019 року по 01.05.2023 року, які містяться в позові вбачається, що загальний розмір інфляційних втрат становить 39683,14 грн., а загальний розмір 3% річних становить 8521,50 грн.

Але до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог позивач не звертався, а тому з урахування рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23.06.2023 року, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат, 3% річних, а саме стягнення з відповідача за період з 02.01.2021 року по 01.05.2023 року інфляційні втрати у розмірі 29850,97 грн., 3% річних у розмірі 4757,10 грн.

Заперечення та вимоги відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, суд до уваги не бере, оскільки вони стосуються, на її думку, безпідставності набуття позивачем ОСОБА_1 грошових коштів за судовими рішеннями, які вже набрали законної сили, але відповідач в рамках цієї справи фактично намагається спростувати встановлені судовими рішеннями обставини та переглянути їх за нововиявленими обставинами, однак у суду відсутні правові підстави для з`ясування зазначених обставин в межах даної цивільної справи? в якій розглядаються наслідки невиконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

При цьому, обґрунтовуючи вказану вимогу, позивач посилався на те, що моральна шкода заподіяна бездіяльністю відповідача, а саме: безпідставним та неправомірним невиконанням нею грошових зобов`язань, які виникли у 2015 році та які встановлені та присуджені рішенням Апеляційного суду Одеської області від 13.03.2015 рокупо справі № 2-1821/11, провадження № 22-ц/785/1334/15. Визначаючи розмір моральної шкоди позивач виходив з наступних міркувань: часу, протягом якого відповідач вчиняла протиправну бездіяльність з невідшкодування позивачу грошових коштів у вигляді компенсації витрачених на будівництво та реконструкцію будинку, що відбувалось під час перебування сторін у шлюбі; зусиль, які повинен докласти позивач, з метою відновлення порушеного права: звернення до адвоката; участь у підготовці позовної заяви; сплата додаткових грошових коштів судового збору, вартості послуг та витрат адвоката, необхідних для відновлення порушеного права; тривале очікування прийняття судом рішення та відповідно, можливості відновити своє право в порядку, встановленому законом; здійснення дій, які полягатимуть у примусовому виконанні судового рішення; інших аналогічних зусиль; душевних страждань, які останній зазнав у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача протягом восьми років.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3).

При цьому, пунктом 4 Постанови від 31.03.1995 року визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. бездіяльністю її заподіяно позивачеві.

Особи, які зазнали порушення своїх, гарантованих Конституцією прав, нерідко високо оцінюють свої страждання. Тому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, позивач не надав будь-яких належних та допустимих доказів спричинення йому моральної шкоди, не зазначив, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Також, не надано доказів співмірності характеру завданої моральної шкоди та розміру грошової компенсації.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з наданого позивачем платіжної інструкції № 0.0..1 від 01.06.2023 року, позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 2147,20 грн., а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову відповідачем підлягає відшкодуванню сума судового збору позивачу, пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 501,40 грн. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 34608,07 грн. * 2147,20 грн. /148204,64 грн.). При цьому, суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. №36 Постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Керуючись ст. ст. 11, 23, 526, 530, 599, 611, 625, 1167 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 18, 81, 82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) за період з 02.01.2021 року по 01.05.2023 року інфляційні втрати у розмірі 29850,97 грн., 3% річних у розмірі 4757,10 грн., а також судовий збір у розмірі 501,40 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.

Повний текст рішення складено протягом 02.02.2024 року.

Суддя С.М. Драніков