УХВАЛА

30 січня 2024 року

м. Київ

справа № 503/868/23

провадження № 61-581 ск24

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Заліпаєв Юрій Валерійович, на ухвалу Кодимського районного суду Одеської області від 28 серпня 2023 рокута постанову Одеського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Бондарева Романа Володимировича, заінтересована особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (правонаступник - товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Бондарева Р. В. в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 28 серпня 2023 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року, скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Бондарева Р. В. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо не зупинення вчинення виконавчих дій на підставі пункту 5 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку зі зверненням заінтересованої особи - ТОВ «Діджи Фінанс» до Кодимського районного суду Одеської області із заявою про заміну вибулої сторони - стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» його правонаступником - ТОВ «Діджи Фінанс», починаючи після 12 липня 2023 року.

Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Бондарева Р. В. зупинити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 на підставі пункту 5 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку зі зверненням заінтересованої особи - ТОВ «Діджи Фінанс» до Кодимського районного суду Одеської області із заявою про заміну вибулої сторони - стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» його правонаступником - ТОВ «Діджи Фінанс», з винесенням відповідної постанови в порядку частини другої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження». В задоволенні іншої частини скарги відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Бондарева Р. В. судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 333,33 грн.

10 січня 2024 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» від імені ОСОБА_1 - адвокат Заліпаєв Ю. В. подав касаційну скаргу на вказані судові рішення. Зазначив, що в апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині покладення на нього судових витрат на користь приватного виконавця. В касаційній скарзі просив скасувати судові рішення попередніх інстанцій лише в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове в цій частині, яким відмовити у стягненні з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця судових витрат.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо стягнення на користь приватного виконавця судових витрат, оскільки останній не є стороною в судовому процесі та не входить до складу як безпосередніх учасників справи позовного провадження, так і інших учасників судового процесу. В силу вимог статті 452 ЦПК України приватний виконавець не є стороною, на користь якої ухвалене судове рішення у цій справі.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необгрунтованість, з огляду на таке.

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Згідно з положеннями пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Зазначені положення кореспондують положенням статті 452 ЦПК України, згідно з якими судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у суді першої інстанції при розгляді скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Бондарева Р. В. правову допомогу приватному виконавцю надавав адвокат Переходов М. В., на підтвердження чого надав договір про надання професійної правничої допомоги № 45-08/23 від 18 серпня 2023 року, за умовами пункту 3 додаткової угоди № 1 до якого розмір плати (гонорару) на представництво інтересів клієнта у даній справі і провадженні складає 12 000,00 грн незалежно від обсягу виконаної роботи, а у разі відмови у задоволенні скарги клієнт виплачує адвокату «гонорар успіху» 5 000,00 грн.

Встановивши фактичний обсяг наданих приватному виконавцю послуг адвокатом Переходовим М. В., а також критерії необхідності, реальності наданих послуг та розумності їх вартості, суд вважав розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000,00 грн непропорційним. Однак, з урахуванням принципу пропорційності до предмету судового розгляду, вважав обгрунтованим розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у цій категорії справ 5 000,00 грн.

Враховуючи, що за результатом судового розгляду скаргу на дії приватного виконавця задоволено частково, а саме задоволено одну із трьох заявлених вимог, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що справедливим і співмірним буде відшкодування на користь приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Бондарева Р. В. судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 333,33 грн, за дві незадоволені вимоги скарги (5 000 грн / 3 * 2).

Доводи касаційної скарги про те, що приватний виконавець не є стороною в судовому процесі та не входить до складу як безпосередніх учасників справи позовного провадження, так і інших учасників судового процесу та не є стороною, на користь якої ухвалено судове рішення суд оцінює критично, з огляду на таке.

Розділом VIІ Цивільного процесуального кодексу України - Судовий контроль за виконанням судових рішень, передбачено, зокрема, спеціальний порядок оскарження дій приватних виконавців.

Таким чином, приватний виконавець є безпосереднім учасником, стороною судової справи по оскарженню дій, оскільки саме його дії оскаржуються і в такому випадку приватний виконавець має всі права передбачені процесуальним законодавством, в тому числі і право на отримання правової допомоги та надання кваліфікованої правової допомоги, оскільки він є стороною, безпосереднім учасником судового процесу по розгляду скарги на його дії.

Висновки про існування права у приватного виконавця на отримання правової допомоги та на стягнення витрат на правову допомогу під час розгляду скарг на дії приватного виконавця підтверджується і судовою практикою, зокрема постановою Верховного Суду (Касаційного господарського суду) від 08 липня 2022 року у справі № 908/309/21, якою було стягнуто на користь приватного виконавця витрати на професійну правничу допомогу із особи, яка оскаржувала дії приватного виконавця (скаржника).

Враховуючи, що судовим рішенням заявнику відмовлено у двох із трьох заявлених вимог його скарги, в силу положень статті 452 ЦПК України судові витрати покладаються судом на заявника з урахуванням принципу пропорційності.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень в частині стягнення судових витрат не впливають, а є лише незгодою заявника з їх змістом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування положень статтей 137, 141, 452 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень першої та апеляційної інстанцій, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Заліпаєв Юрій Валерійович, на ухвалу Кодимського районного суду Одеської області від 28 серпня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Бондарева Романа Володимировича, заінтересована особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»(правонаступник - товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»).

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара