Житомирський апеляційний суд
Справа №289/2158/22 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О. О.
Категорія 62 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Павицької Т.М.

з участю секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №289/2158/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Житомирського нотаріального округу Камінської Людмили Василівни про усунення від права на спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 14 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кириленка О.О.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила усунути відповідача від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 .

На обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , після смерті якого вона прийняла спадщину шляхом подачі приватному нотаріусу заяви про прийняття спадщини, у зв`язку з цим була заведена спадкова справа №142/2022. Відповідач син померлого, який є спадкоємцем першої черги, також подав заяву про прийняття спадщини.

28 жовтня 2011 року ОСОБА_3 переніс інсульт та перебував у лікарні до 14.11.2011 року. Після перенесеної тяжкої хвороби її чоловік перебував в безпорадному стані, потребував постійного догляду, йому була встановлена І група інвалідності безтерміново. Весь догляд за ОСОБА_3 здійснювала вона, а також її знайомі. В період з 29.03.2012 року по 02.06.2022 року вона надавала соціальні послуги своєму чоловікові, у зв`язку з чим перебувала на обліку в Радомишльському відділі №6 УСЗН Житомирської РДА.

Відповідач не надавав своєму батькові жодної допомоги, ні моральної, ні матеріальної, не приходив провідувати батька, не здійснював догляду, не допомагав у господарстві, хоча мав таку можливість. Вказує, що її чоловік та батько відповідача потребував допомоги від свого сина ОСОБА_2 , оскільки не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та лікування. Ухилення відповідача від обов`язку по наданню догляду та будь-якої допомоги батьку проявлялося у формі бездіяльності.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 14 вересня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись незаконність, необґрунтованість та неврахування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що умисне ухилення відповідача від обов`язку надання спадкодавцеві допомоги проявлялося у тому, що відповідач проживав в одному населеному пункті зі своїм батьком ОСОБА_3 , був єдиним сином, знав про тяжку хворобу батька, однак ніякої допомоги не надавав, останній раз відвідував батька у 2012 році.

Ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання підтверджується матеріалами справи та показами свідків. В судовому засіданні відповідач надав пояснення з яких вбачається, що йому достовірно було відомо, що батько знаходиться в безпорадному стані з 2011 року, оскільки його провідував у лікарні 2011-2012 роки. Допомогу батькові не надавав, оскільки був з батьком в неприязних стосунках із-за матері, з якою батько розлучився. Згідно показів свідків, які були допитані під час розгляду справи і зазначені в судовому рішенні, відповідач мав можливість надавати таку допомогу, оскільки був приватним підприємцем, побудував собі будинок, купив автомобіль. Потреба спадкодавця в допомозі саме відповідача полягає у тому, що ОСОБА_2 був єдиним сином ОСОБА_3 , і саме його допомоги потребував останній, оскільки інших близьких людей в нього не було, вказане підтверджується поясненнями позивача, свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 . Вказує, що судом безпідставно на спростування доводів позивача покладено в основу свого рішення покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які в суді пояснили, що позивач чинила відповідачу відповідні перешкоди у спілкуванні із батьком.

Представник відповідача подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідач в міру своїх можливостей, враховуючи його матеріальний та сімейний стан, наявність на утриманні малолітнього сина, непрацюючої дружини, надавав покійному батьку допомогу та здійснював піклування й умисних дій щодо ухилення від цього не здійснював. Доказів звернення позивача до нього із проханням допомогти у догляді за покійним ОСОБА_3 суду не надано.

Вважає, що суд належним чином дослідив письмові докази й встановив, що ОСОБА_1 та її представником не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження заявлених нею позовних вимог, а відповідно, суд дійшов до правильного висновку про необґрунтованість заявлених вимог та необхідність відмови в задоволенні позову.

У судовому засіданні позивач та її представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили задовольнити вимоги, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідач та його представник у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили її вимоги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа приватний Житомирського районного нотаріального округу Камінська Л.В. в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, направила до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 03.03.1993 року, а відповідач сином, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , яке видане повторно 15.04.2008 року (а.с.52,113, т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 03.06.2022 року (а.с.51, т.1).

Після смерті ОСОБА_3 заведено спадкову справу №142/2022, з якої вбачається, що 22.06.2022 року із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка звернулася дружина померлого ОСОБА_1 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 його син ОСОБА_2 (а.с.147, 152 зворот, т.1).

До складу спадщини після смерті ОСОБА_3 увійшов житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться по АДРЕСА_1 , що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.10.1995 року (а.с.53-54, 55, т.1).

Із виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3301 від 19.10.2022 року вбачається, що ОСОБА_3 ,. ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні із 28.10.2011 року по 14.11.2011 року із діагнозом: гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу в лівому каротидному басейні з правобічним геміпарезом, моторною афазією, дисциркулятора енцефалопатія ІІІ ст. змішаного типу, ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз аорти, вінцевих артерій, гіпертонічна хвороба ІІ ст. (а.с.57, т.1).

Відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААБ №249095 від 20.12.2011 року ОСОБА_3 надано І групу інвалідності, підгрупа «А» із 22.11.2011 року безтерміново, із зазначенням, що він потребує у зв`язку із цим стороннього догляду (а.с.58, т.1)

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Радомишльської міської ради за №515 від 26.03.2012 року позивач ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , здійснювала догляд за чоловіком ОСОБА_3 , особою з інвалідністю І групи, підгрупа «а» (а.с.61, т.1).

Як вбачається з довідки, виданої 30.06.2022 року за №105 Радомишльським відділом №6 УСЗН Житомирської РДА, ОСОБА_1 перебувала на обліку як отримувач компенсації по наданню соціальних послуг відповідно до постанови КМУ №558 від 29.04.2004 року «Про порядок призначення та виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» із 29.03.2012 року за особою з інвалідністю І групи ОСОБА_3 (а.с.60, т.1).

13 квітня 2016 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №30573505, предметом якого є придбання світлопрозорих конструкцій з енергозберігаючим склом, у тому числі вікна та балконні двері, та відповідне додаткове обладнання і матеріали до них згідно рахунку №Маг-000121 від 24.03.2016 року відповідно до п.п. 19 пункту 2 додатка 2 до Державної цільової економічної програми енергоефективності і розвитку сфери виробництва енергоносіїв з відновлювальних джерел енергії та альтернативних видів палива на 2010-2016 роки, затвердженої постановою КМУ від 01.03.2010 року №243, кредит надається у розмірі 9045 грн. на 36 місяців (а.с.66-71, т.1).

Як встановлено з копій квитанцій та товарних чеків позивачкою було понесено витрати на поховання її чоловіка ОСОБА_3 (а.с.72-73, т.1).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що з досліджених в судовому засіданні доказів не вбачається, що померлий ОСОБА_3 потребував допомоги саме від відповідача, отримуючи її від інших осіб, а позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження заявлених ними позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач, яка є дружиною спадкодавця та спадкоємцем першої черги за законом, посилається на наявність підстав, визначених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, для усунення відповідача, який є сином ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та спадкоємцем першої черги за законом, від права на спадкування, оскільки останній фактично перебував у безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги, мав тяжкі хвороби, а відповідач не брав участі у догляді за ним, не вчиняв належних дій щодо утримання та надання допомоги, якої він потребував.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №200/21452/15-ц (провадження №61-18578св18) зазначив, що безпорадним станом спадкодавця є такий стан, під час перебування у якому особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби; він викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначалося, що безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Безпорадний стан необхідно доводити відповідними записами в медичних документах.

Судом встановлено, спадкодавець ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду, що вбачається із наявних в матеріалах справи виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 19.10.2022 року та довідки МСЕК про присвоєння ОСОБА_3 першої групи інвалідності підгрупи «А» із 22.11.2011 року. Позивач надавала йому таку допомогу та здійснювала догляд за ним.

Однак, самий лише факт перебування особи у безпорадному стані не є достатньою підставою для усунення судом спадкоємця від права на спадкування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій (постанови Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №337/6000/15 (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16 (провадження № 61-15926св18).

При цьому, необхідно враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її нагальну необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Таким чином, позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Крім того, при розгляді такої справи суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу (Постанова Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2021 року у справі №742/1475/19).

Допомога спадкодавцю може виступати в різних формах: надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); матеріальне забезпечення спадкодавця; надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів зауважує, що місцевий суд, враховуючи сукупність документальних доказів та показання свідків правильно встановив, що позивачем не надано доказів, які б беззаперечно свідчили про відмову чи ухилення відповідача ОСОБА_2 від надання допомоги його батьку ОСОБА_3 , а також того, що позивач як дружина ОСОБА_3 та особа, яка ним опікувалася, зверталася до відповідача з проханням про матеріальну чи фізичну допомогу у догляді та його утриманні, а відповідач від цього ухилявся. Відповідно неможливо стверджувати і про наявність будь-якого умислу в діянні, яке ставиться у провину відповідачу та потребу у допомозі від ОСОБА_2 за умови отримання її від інших осіб.

Отже, позивач не надала належних та достатніх доказів на підтвердження того, що спадкодавець потребував допомоги саме від сина ОСОБА_2 з огляду на отримання її від інших осіб, зокрема від позивача ОСОБА_1 , а також наявність винної, умисної поведінки відповідача щодо ухилення від здійснення обов`язку по догляду за батьком.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, дав належну оцінку зібраним у справі доказам, в тому числі показам свідків, які були допитані під час розгляду справи, та встановленим на їх підставі обставинам, правильно виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про усунення відповідача від права на спадкування за частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, оскільки в порушення приписів норм процесуального права щодо обов`язку доказування і подання доказів, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спадкодавець потребував тривалого догляду та допомоги саме сина ОСОБА_2 , а останній свідомо ухилявся від надання такої допомоги спадкодавцю у зв`язку із його безпорадним станом.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено сукупність обставин, які відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України можуть бути підставою для усунення від спадкування, а отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про відмову у позові.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 14 вересня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2024 року.

Головуючий Судді