Номер провадження: 22-ц/813/415/24
Справа № 495/1979/16-ц
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 червня 2021 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

21 квітня 2016 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №879579 від 03.10.2014 року в загальній сумі 19477,24 грн. та судових витрат.

В обґрунтування своїх позивних вимог позивач посилається на те, що 03.10.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір №879579 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, згідно умов якого Банк відкрив Клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 на умовах Тарифного пакету «Стандартний», Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті Банку та на інформаційних стендах, що знаходиться у приміщеннях установ Банку та надає Клієнту Платіжну картку типу Mastercard Card Gold чип 600 грн., ПІН - конверт до неї. Відповідно до п.п. 1.3. зазначеного договору клієнт зобов`язується здійснювати оплату послуг Банку за проведення операцій за рахунком у розмірі, встановленому Договором. Картка видана строком на один рік, що підтверджується додатком № 1 до договору № 879579.З виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 перебуваючи в іншій країні розраховувався платіжною карткою, а також знімав з банкомату кошти в іноземній валюті - Євро та за період з 24 жовтня 2014 року по 27 жовтня 2014 року здійснив операцій на суму 13 770,22 Євро. Зазначені суми банком була перераховані за курсом продажу на відповідні дні списання валюти, та з поточного рахунку ОСОБА_1 було списано грошових коштів на загальну суму 274 053,11 грн., а також 1 % комісії за здійснення купівлі-продажу валюти.

Тобто, з виписки по рахунку вбачається, що з поточного рахунку клієнта було списано в результаті конвертації іноземної валюти грошових коштів на суму - 282 675,26 грн., з них 269 285,50 грн. - його власних грошових коштів розміщених на поточному рахунку, 13 389,76 грн. - грошових коштів банку.

Станом на 14.03.2016 року загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем за договором № 879579 від 03.10.2014 року складає - 19 477,24 грн., в тому числі:

- заборгованість за несанкціонованим овердрафтом - 12 789,76 грн.;

- прострочені відсотки за несанкціонованим овердрафтом - 6 387,48 грн.;

- борг за додаткові послуги (РКО) - 300,00 грн.

У зв`язку з наведеним позивач просить задовольнити позов.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 червня 2021 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №879579 від 03.10.2014 в загальній сумі 19477 гривень 24 коп. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір в розмірі - 1 378,00 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач у власному розрахунку заборгованості не визначив, на підставі якого курсу валют він виходив, визначаючи еквівалент суми боргу в гривні. Отже, позивач не довів заборгованість відповідача, виходячи з підтверджень належними доказами курсу Євро до гривні на кожен день, в якому відбулось списання коштів із розрахункової картки відповідача.

Крім того скаржник зазначає, що відповідно до загальнодоступної інформації, що міститься на офіційному сайті АТ «Ощадбанк», встановлені курси валют, в тому числі і Євро, який у період проведення транзакцій (24.10.2014 - 27.10.2014) складав 17,05 грн за 1 Євро.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 05 лютого 2024 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 03 жовтня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір №879579 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, згідно умов якого Банк відкрив Клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 на умовах Тарифного пакету «Стандартний», Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті Банку та на інформаційних стендах, що знаходиться у приміщеннях установ Банку та надає Клієнту Платіжну картку типу Mastercard Card Gold чип 600 грн., ПІН - конверт до неї. Відповідно до п.п. 1.3. зазначеного договору клієнт зобов`язується здійснювати оплату послуг Банку за проведення операцій за рахунком у розмірі, встановленому Договором. Картка видана строком на один рік, що підтверджується додатком № 1 до договору № 879579.

Згідно із п.1.8. договору клієнт надає банку право договірного списання з рахунків відкритих в доларах США та/або євро вартості послуг, що наведені в тарифах та сум пені, також клієнт доручає Банку здійснити від свого імені продаж списаних коштів в іноземній валюті на міжбанківському валютному ринку України за курсом продажу в гривнях - «за курсом уповноваженого банку», що визначається Банком (списання здійснюється Банком в розмірі, еквівалентному сумі зобов`язань Клієнта з урахуванням витрат Банку, пов`язаних з продажем іноземної валюти на дату здійснення операцій за Рахунком).

Відповідно до п.1.10. договору Банк має право вимагати від клієнта відшкодування всіх витрат, в тому числі процентів, пені та сплати заборгованості відповідно до умов Договору та Правил.

Згідно із п. 4.1. договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до моменту повного виконання Сторонами своїх обов`язків, встановлених Договором, Правилами, Тарифами, та закриття Рахунку.

Відповідно до Порядку емісії та обслуговування платіжних карток в установах АТ «Ощадбанк», затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» від 28 березня 2012 року за № 196, несанкціонований овердрафт - заборгованість Клієнта перед Банком, сума якої не обумовлена Договором і не є прогнозованою в розмірі та за часом виникнення. Визначається для дебетних карткових продуктів як сума дебетового залишку на Рахунку, а для кредитних карткових продуктів - як величина перевищення фактичної заборгованості над розміром встановленого Кредиту.

Пунктом 4.1.12. вищезазначеного Порядку передбачено, що незалежно від платіжної схеми, типу Платіжної картки, на Рахунку може виникати несанкціонований овердрафт. Проценти за користування Несанкціонованим овердрафтом нараховуються та сплачуються згідно з ставками встановленими кредитним комітетом Банку.

Несанкціонований овердрафт може виникнути в результаті:

- надходження до Банку інформації про операції, за якими еквайр (платіжна система) попередньо не надсилав емітенту платіжні повідомлення;

- надходження до Банку інформації про операції, за якими еквайр (платіжна система) попередньо надсилав емітенту платіжні повідомлення, але відповідні суми не було заблоковано на Рахунку Клієнта або такі суми було розблоковано до надходження інформації з платіжної системи;

- зміни курсів валют і надходження до Банку інформації про операції в іноземній валюті в сумі більше ніж та. яку еквайр (платіжна система) попередньо надсилав емітенту в авторизаційному повідомленні;

- при надходженні платіжних повідомлень після примусового списання (стягнення) коштів з Рахунку та накладення арешту на кошти, що обліковуються на ньому, у випадках передбачених законодавством;

- технічних помилок у роботі обладнання емітента, еквайра або процесингового центру;

- в інших випадках.

Відповідно до п.4.1.13. Порядку, днем надання коштів за встановленим Кредитом вважається день списання з Рахунку Клієнта суми/частини Кредиту.

Згідно з п.2.16.1. Правилами здійснення операцій за рахунками, відкритими фізичними особами у АТ «Ощадбанк» у разі, якщо валютою проведення операції з використанням Картки є долар США, євро, російські рублі або гривня та така валюта відрізняється від валюти ведення Рахунку, Банк списує з Рахунку кошти у валюті ведення Рахунку у сумі, що еквівалентна сумі, на яку здійснюється операція. Сума, на яку здійснюється операція перераховується у валюті ведення Рахунку за курсом, встановленим Банком на день списання.

Списання коштів відбувається в день надходження повідомлення від еквайра про надання коштів.

З виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи в іншій країні, розраховувався платіжною карткою, а також знімав з банкомату кошти в іноземній валюті - Євро та за період з 24 жовтня 2014 року по 27 жовтня 2014 року здійснив операцій на суму 13 770,22 Євро. Зазначені суми Банком була перераховані за курсом продажу на відповідні дні списання валюти, та з поточного рахунку ОСОБА_1 було списано грошових коштів на загальну суму 274 053,11 грн., а також 1 % комісії за здійснення купівлі-продажу валюти.

Тобто, з виписки по рахунку вбачається, що з поточного рахунку клієнта було списано в результаті конвертації іноземної валюти грошових коштів на суму - 282 675,26 грн., з них 269 285,50 грн. - його власних грошових коштів розміщених на поточному рахунку, 13 389,76 грн. - грошових коштів Банку.

Станом на 14.03.2016 загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем за договором № 879579 від 03.10.2014 року складає - 19 477,24 грн., в тому числі:

- заборгованість за несанкціонованим овердрафтом - 12 789,76 грн.;

- прострочені відсотки за несанкціонованим овердрафтом - 6 387,48 грн.;

- борг за додаткові послуги (РКО) - 300,00 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку , що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України боржник, який не повернув своєчасно кредитні кошти, зобов`язаний сплатити кредитору неустойку.

Стаття 1054 ЦК України регламентує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі матеріалів справи встановлено, що ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 січня 2017 року у даній справі було призначено судову почеркознавчу експертизу.

23 листопада 2017 року на адресу суду від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення №17-534 про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи.

Враховуючи, що судова-почеркознавча експертиза по даній справі не проведена, належних та допустимих доказів щодо погашення заборгованості перед позивачем або факту непідписання ним кредитного договору стороною позивача не надано, суд ппершої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19).

Традиційним в доктрині приватного права та судовій практиці є розмежування валюти боргу та валюти платежу як елементів грошового зобов`язання. Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання.

За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в частині другій статті 533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2019 року в справі № 755/9348/15-ц (провадження № 61-30272св18).

У договорі №879579від 03.10.2014, який укладений між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , вказано, що всі визначення та скорочення в цьому Договорі вживаються у значенні, визначеному ПРАВИЛАМИ ЗДІЙСНЕННЯ ОПЕРАЦІЙ ЗА РАХУНКАМИ, ВІДКРИТИМИ ФІЗИЧНИМИ ОСОБАМИ У АТ «ОЩАДБАНК» (далі - Правила), які доводяться шляхом публічного письмового оголошення в установі Банку, а також шляхом розміщення на сайті Банку.

Сторони підписали договір без жодних зауважень, а отже узгодили всі істотні умови в ньому. Вказані правила є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п.2.16.1. Правил у разі, якщо валютою проведення операції з використанням Картки є долар США, євро, російські рублі або гривня та така валюта відрізняється від валюти ведення Рахунку, Банк списує з Рахунку кошти у валюті ведення Рахунку у сумі, що еквівалентна сумі, на яку здійснюється операція. Сума, на яку здійснюється операція перераховується у валюті ведення Рахунку за курсом, встановленим Банком на день списання.

Тобто сторонами було визначено можливість отримання грошових коштів в іноземній валюті, тобто Євро, та зафіксований його вираз у грошовій одиниці України та переведення - гривні на момент здійснення транзакції або отримання грошових коштів.

Сторона відповідача самостійно зазначає вказує курс Євро, який був встановлений АТ «Ощадбанк» на момент здійснення зняття готівки у банкоматі, тобто не заперечує сам курс валюти, який був визначений банком.

Саме по собі не зазначення у розрахунку курсу Євро, з якого виходив позивач при визначенні суми заборгованості, не спростовує наявності заборгованості у ОСОБА_1 та за наявності всіх складових розрахунку (заборгованості, курсу Євро і відсотка зняття готівки) можливо вирахувати заборгованість.

При цьому апеляційний суд зазначає, що скаржник ОСОБА_1 не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції власного контррозрахунку.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 05 лютого 2024 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк