Справа № 496/4163/15-ц
Провадження № 2/496/529/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Портної О.П.,

за участю:

секретаря Ткаченко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біляївка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом: Заступника військового прокурора Одеського гарнізону, місцезнаходження: 65001, м. Одеса, вул. Армійська, буд. 18, який діє в інтересах держави, в особі: Міністерства оборони України, місцезнаходження: 03168, м. Київ, пров. Повітрофлотський, буд. 6, квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси, місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська, буд. 13, до

відповідачів: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 : місцезнаходження: 67661, Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, пл. Партизан, буд. 4,

третьої особи: відділу Дежкомзему у Біляївському районі, місцезнаходження: 67602, Одеська область, м. Біляївка вул. Заводська, буд. 34,

вимоги позивача: про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту, зобов`язання повернути земельну ділянку,

представники позивачів до судового засідання не з`явилися але надали заяви про розгляд справи за їх відсутності,

відповідачі та третя особа до судового засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи сповіщенні належним чином та про причини не явки суд не повідомили.

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1. 31.08.2015 року Заступник військового прокурора Одеського гарнізону, який діє в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси (далі - позивачі) звернулися з позовними вимогами, які 25.11.2019 року змінили (збільшили), до ОСОБА_1 (далі відповідач), Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області (далі-співвідповідач), третьої особи: відділу Дежкомзему у Біляївському районі про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту, зобов`язання повернути земельну ділянку.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії Б №031729 від 1983 року Чабанській квартирно-експлуатаційній частині району, правонаступником якої на даний час є КЕВ м. Одеси, виконавчим комітетом Біляївської районної ради народних депутатів Одеської області була надана у постійне та безоплатне користування земельна ділянка, загальною площею 34,7 га, розташована на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, до складу якої входять земельні ділянки, які наразі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . Слід зазначити, що вищевказані земельні ділянки належать до земель військового містечка Нерубайське-13, яке перебуває на обліку у КЕВ м. Одеси. Згідно даних звірки відомостей щодо використання земель, які знаходяться у користуванні структурних підрозділів Збройних Сил України станом на 01.09.2012 року та облікових даних форми 6-зем, управління Держземагенства у Біляївському районі Одеської області підтвердило, що у користуванні Міністерства оборони України на території Біляївського району Одеської області перебуває земельна ділянка військового містечка АДРЕСА_3 , площею 34.7 га. Вищевказані землі відносяться за формою власності - до державної власності, за цільовим призначенням - до земель оборони та перебувають на відповідному обліку в органах квартирно-експлуатаційної служби ЗС України. Рішенням Нерубайської сільської ради від 20.12.2010 №27-Vl «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), ведення особистого селянського господарства» було: -затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), ведення садівництва, дачного будівництва, індивідуального гаражного будівництва, ведення ОСГ на території Нерубайської сільської ради (зокрема за адресою: АДРЕСА_2 ); - передано у власність громадянам земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), ведення особистого селянського господарства на території Нерубайської сільської ради; - видано державні акти на право власності на землю. У додатку до рішення №27-VI міститься перелік громадян, яким Нерубайська сільська рада передала у приватну власність земельні ділянки у межах с. Нерубайське. Зокрема, земельну ділянку площею 0,1952 га, за адресою: АДРЕСА_2 надано у власність ОСОБА_1 . У подальшому, на підставі рішення №27-VI громадянці ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯЛ №469825 на право власності на земель ділянку площею 0,1952 га, розташовану по АДРЕСА_2 . Таким чином, вказаним рішенням спірна земельна ділянка виведена з державної власності та передана до приватної власності, змінено її цільове призначення із земель оборони на землі житлової та громадської забудови. У зв`язку із вищезазначеним, з метою фактичного захисту прав та законних інтересів Міністерства оборони України та КЕВ м. Одеси, виникла необхідність в оскарженні державного акту серії ЯЛ №469825, на підставі якого у громадянки ОСОБА_1 безпідставно виникло право власності на частину земельної ділянки військового містечка Нерубайське-13. Державний акт серії ЯЛ №469825 порушує права держави як власника вказаних земель в особі Міністерства оборони України як належного землекористувача, а тому є незаконним та підлягає визнанню недійним. Спірна земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 дотепер має бути віднесена за цільовим призначенням - до земель оборони, за формою власності - до державної власності. Проте, приймаючи оскаржуване рішення, Нерубайською сільською радою не враховано правові норми ст. 142 ЗК України, відповідно до яких існує певний передбачений законодавством порядок припинення права постійного користування землями оборони, зокрема у зв`язку із добровільною відмовою від них землекористувача. При цьому встановлено, що Міністр оборони України, Кабінет Міністрів України відповідну згоду на припинення права користування спірною земельною ділянкою, її вилучення не надавав, жодної заяви про добровільну відмову від належного Міністерству оборони України права на вказану земельну ділянку сільській раді або вказаним громадянам не адресував. Зазначена земельна ділянка не могла бути передана до земель приватної чи комунальної власності в силу її приналежності за цільовим призначенням до земель оборони. Держава є власником земель оборони за законом. Нерубайською сільською радою прийнято оскаржуване рішення, чим грубо порушено порядок вилучення та передачі земель оборони іншому землекористувачу. Відтак, оскільки вилучення Нерубайською сільською радою спірної земельної ділянки із земель оборони відбулось з порушенням норм законодавства України, вказана земельна ділянка ( АДРЕСА_2 ) незаконно надана у власність громадянці ОСОБА_1 , а державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №469825 підлягає визнанню недійсним. Рішенням Нерубайської сільської ради №27-VI земельна ділянка площею 0,1925 га, що розташована по АДРЕСА_2 , передана у власність громадянці ОСОБА_1 безоплатно. У зв`язку з викладеним, заступник військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України О. Візнюк звернувся до суду з вказаним позовом. 25.11.2019 року до суду надійшла заява військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України М. Брильова про зміну предмету позову. Заява обґрунтована тим, що ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 21.12.2015 було задоволено клопотання прокурора про зупинення провадження у справі до прийняття Господарським судом Одеської області рішення по справі №916/4163/15. У той же час, за наслідками розгляду справи № 916/5175/14 Верховний суд України дійшов до висновку, що рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 911/4144/16. У свою чергу предметом позову у справі №916/5175/14 є вимога про визнання незаконним та скасування рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 20.12.2010 року № 27-VI «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), ведення особистого селянського господарства» в частині, що стосується затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, передачі у власність земельних ділянок, видачі державних актів на право власності на землю та внесення змін до земельно- кадастрової документації у тому числі щодо земельної ділянки площею 0,1952 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Враховуючи, що військова прокуратура Одеського гарнізону звернулись до господарського суду з позовом про визнання недійсним та скасування рішення, що стосується затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, передачі у власність земельних ділянок, видачі державних актів на прав власності на землю та внесення змін до земельно- кадастрової документації фізичним особам, такий спір є приватноправовим і за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки цих фізичних осіб. Військова прокуратура Одеського гарнізону не змінюючи підстави позову вимушена змінити предмет позову у справі №496/4163/15-ц шляхом доповнення позовних вимог.

3. Адвокат Рога Сергій Іванович, який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 надав до суду заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити у задоволенні позову. Заперечення обґрунтовані тим, що реалізуючи своє конституційне право на отримання земельної ділянки у власність, у 2010 році ОСОБА_1 звернулася до Нерубайської селищної ради щодо виділення їй земельної ділянки на території відповідної селищної ради. 20 грудня 2010 року рішенням Нерубайської селищної ради №27-Vl ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,195 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_2 . Цим же рішенням було затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки у власність і запропоновано видати державний акт на право власності на землю. Актом від 23.12.2010 року було встановлено в натурі (на місцевості) межі відведеної ОСОБА_1 земельної ділянки та у подальшому видано державний акт серії ЯЛ №469825 на право власності на земельну ділянку площею 0,1962 га , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином, наявні документи свідчать, що ОСОБА_1 на законних підставах та у законний спосіб отримала у власність зазначену земельну ділянку. Позовні вимоги військової прокуратури в інтересах КЕВ м.Одеси носять надуманий характер, оскільки у позовній заяві відсутні посилання на документи, які б прямо вказували, що належна ОСОБА_1 земельна ділянка відноситься до земель оборони. Посилання позивача на державний акт на право постійного користування землею від 1983 року Чабанською КЕЧ району загальною площею 34,7 га до складу якої нібито входить і земельна ділянка ОСОБА_1 є безпідставними і документально не підтвердженими. Навпаки, відповідно до рішення Нерубайської сільської ради №657-V від 18.01.2008 року затверджено містобудівне обґрунтування для розміщення присадибних ділянок, розташованих на території Нерубайської сільської ради, зокрема у АДРЕСА_2 , площею 1,65 га з відповідною схемою генерального плану, на якому чітко видно межі спірної земельної ділянки, яка не входить до земель оборони. Крім того, із наданих військовою прокуратурою Одеського гарнізону до позовної заяви додатків, зокрема листа Управління Держземагенства у Біляївському районі №6-6-10/6808 від 02.09.2013 року на запит військового прокурора Одеського гарнізону та витягу із Акту звірки відомостей щодо використання земель, що знаходяться у користуванні структурних підрозділів Збройних сил України станом на 01.09.2012 року вбачається суттєва різниця площі земель оборони, яка облікована в Управління Держземагенства у Біляївському районі та у КЕВ м. Одеси. Також військовою прокуратурою Одеського гарнізону не проінформовано суд про те, що спір про визнання незаконним та скасування рішення Нерубайської сільської ради про відведення та передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_1 та іншим особам з січня 2015 року вже розглядається Господарським судом Одеської області, де у якості третьої особи на стороні відповідача (Нерубайської сільської ради) виступають ОСОБА_1 та відділ Держкомзему у Біляївському районі.З урахуванням того, що наявні суттєві розбіжності у документах щодо належності до земель оборони спірної та інших земельних ділянок, ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.04.2015 року призначено судову експертизу та розгляд справи зупинено. Таким чином, позов військового прокурора гарнізону до громадянки ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки є похідним від позову, який розглядається Господарським судом Одеської області. З урахуванням судової практики всі зазначені позовні вимоги підлягають комплексному дослідженню у господарському суді Одеської області. ОСОБА_1 не може відповідати за можливі (на цей час не встановлені) помилки органу місцевого самоврядування при прийнятті ними рішень, а відтак її не може бути позбавлено конституційного права, оскільки вона добросовісно, відкрито та на законних підставах набула права власності на земельну ділянку.

4. Представник Міністерства оборони України Ануфрієва Д.В. надала до суду пояснення на позов, в яких просила задовільнити позовні вимоги в повному обсязі. Пояснення обґрунтовані тим, що рішенням Нерубайської сільської ради від 20.12.2010 року №27-VI «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, наданих для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд, ведення садівництва, дачного будівництва, ведення особистого селянського господарства, гаражного будівництва, особистих цілей» було: - затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд на території Нерубайської сільської ради; - видано державні акти на право власності на землю. У додатку до рішення №27-VI міститься перелік громадян, яким Нерубайська сільська рада передала у приватну власність земельні ділянки у межах с. Нерубайське. Таким чином, вказаним рішенням спірна земельна ділянка виведена з державної власності та передана до приватної власності, змінено її цільове призначення із земель оборони на землі житлової та громадської забудови. У зв`язку із вищезазначеним, з метою фактичного захисту прав та законних інтересів Міністерства оборони України та КЕВ м. Одеси, виникла необхідність в оскарженні державного акту ЯЛ №469825, на підставі якого у громадянки ОСОБА_1 безпідставно виникло право власності на частину земельної ділянки військового містечка Нерубайське 13. ОСОБА_1 отримала право власності на земельну ділянку з порушенням вимог ст. 77 Земельного кодексу України згідно якої, землі оборони, це землі надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військових навчальних закладів, підприємств та установ Збройних Сил України інших військових формувань утворених відповідно до законодавства України. Рішення Кабінетом Міністрів України або Міністерством оборони України про припинення постійного користування зазначеною земельною ділянкою не приймалося. Рішення Нерубайської сільської ради від 20.12.2010 року №27-VI відносно ОСОБА_1 та виданий державний акт ЯЛ №469825 є незаконними та підлягають скасуванню, а ОСОБА_1 має повернути земельну ділянку площею 0,192 га за актом приймання-передачі державі в особі КЕВ м. Одеса.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

5. Представник Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

6. Представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

7. Відповідачка та представник відповідача, третьої особи до судового засідання не з`явилися, були сповіщенні належним чином про час та місце слухання справи, про причини не явки суд не повідомили.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

8. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2015 року справа була передана судді Галич О.П.

9. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 01.09.2015 року було відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.

10. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 15.12.2015 року було зупинено провадження по справі .

11. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 04.09.2019 року було відновлено провадження по справі.

12. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 19.12.2019 року було прийнято заяву прокурора Військової прокуратури Одеського гарнізону М. Брильова про зміну предмету позову, замінено учасника справи - Нерубайську сільську раду Біляївського району Одеської області з третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та залучено до участі у справі в якості співвідповідача, залучено відділ Дежкомзему у Біляївському районі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача до участі у розгляді справи, перейшли до розгляду цієї справи в порядку загального позовного провадження за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 15.12.2017 року № 2147-VIII, починаючи зі стадії підготовчого провадження, призначено підготовче судове засідання.

13. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 12.08.2021 року було відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин.

14. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії Б №031729 від 1983 року, виконавчим комітетом Біляївської районної ради народних депутатів за землекористувачем - Чабанською квартирно-експлуатаційною частиною с. Гвардійське Комінтернівського району Української Радянської Соціалістичної республіки закріплено в безстрокове і безоплатне користування 98.8 га землі в межах згідно з планом землекористування. Земля надана для будівництва об`єктів. (т. 1 а.с. 8-9)

15. Відповідно до листа №01-05-11/314 від 23.01.2014 року начальника Управління Держземагенства у Біляївському районі Одеської області ГУД в Одеській області, нормативна грошова оцінка 1 га ріллі в межах населеного пункту с.Нерубайське, Біляївського району, Одеської області з урахуванням коефіцієнтів індексації 32, станом на грудень 2011 року становить 10130,08 грн., та з урахуванням коефіцієнтів індексації 3,2 та 1,756 станом на 01.01.2012, 01.01.2013 та 01.01.22014 становить 17788,27 грн. (т.1 а.с. 10). На підставі вказаних відомостей прокурор встановив ціну позову.

16. Військовою прокуратурою Одеського гарнізону Південного регіону України 19.08.2015 року за вих. № 8981 було надіслано листа до Міністерства оборони України з проханням повідомити чи оскаржено Міністерством оборони України рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 26.12.2008 року № 907-V, від 24.12.2009 року № 1114-V, від 20.12.2010 року № 27-VІ, видані на їх підставі державні акти на право власності на земельні ділянки, договір оренди землі № 67 від 05.03.2007 року, інші правоустановчі документи, що стосуються прав на землі військового містечка Нерубайське 13? Якщо ні, то чому? На підтвердження вказаних відомостей просили надати належним чином завірені копії підтверджуючих документів. (т. 1 а.с. 11)

17. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 469825, на підставі рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 20.12.2010 року № 27-VI ОСОБА_1 належить земельна ділянка, площею 0, 1952 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)(т. 1 а.с. 12)

18. Відповідно до відомостей з документації із землеустрою станом на 2005 рік та 2013 рік, які було надано Управлінням Держземагенства у Біляївському районі Одеської області ГУД в Одеській області земельна ділянка відповідачки розташована на землях Міністерства оборони України (т. 1. а.с. 13-14)

19. Рішенням Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 20.12.2010 року № 27-VI передано у власність земельні ділянки громадянам для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, ведення особистого селянського господарства на території Нерубайської сільської ради. У додатку до рішення є перелік осіб яким надано вказані земельні ділянки, серед яких зокрема є ОСОБА_1 , земельна ділянка, площею 0, 1952 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 . (т. 1 а.с. 15)

20. Згідно витягу з рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 657-V від 18.01.2008 року, вирішено затвердити містобудівне обґрунтування для розміщення присадибних ділянок, розташованих на території Нерубайської сільської ради: в АДРЕСА_2 , площею 1,65 га.( т. 1 а.с. 35)

21. На схемі генерального плану зображено місце розташування земельних ділянок. (т. 1 а.с. 36)

22. Згідно витягу з рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 27-VI від 20.12.2010 року, вирішено: - затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, загальною площею 0,195 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ; - передати у власність земельну ділянку загальною площею 0,195 га у власність ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 ; - видати державний акт на право на землю, зобов`язано громадянина виконувати обов`язки власників земельної ділянки відповідно до вимог ст. 91 ЗК України та внести належні зміни до земельно-кадастрової документації. (т. 1 а.с. 37)

23. Згідно акту ТОВ «Річленд» від 23.12.2010 року, на підставі рішення Нерубайської сільської ради від 20.12.2010 року № 27-VI, інженером ОСОБА_2 у присутності власника - ОСОБА_1 , начальника відділу Держкомзему у Біляївському районі Одеської області Саламаха А.В., суміжних землевласників та землекористувачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , перенесено в натуру (на місцевість) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,195 га, в тому числі: ріллі 0,195 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови Нерубайської сільської ради. Відведена земельна ділянка може бути використана тільки за цільовим призначенням. До використання її ОСОБА_1 може приступити після одержання документа, що засвідчує право власності на земельну ділянку. В натурі межі закріплені межовими знаками, всі присутні ознайомлені з ними. При встановленні меж ділянки в натурі з боку присутніх представників ніяких заперечень не заявлено. Розміри, місцерозташування ділянки і встановлених межових знаків показані на плані, що прикладається. Межові знаки передані на зберігання власнику. (т.1 а.с. 38)

24. У додатку до акту встановлення в натурі меж земельної ділянки від 23.12.2010 року зображені розміри земельної ділянки, її місце розташування і встановлені межові знаки. (т. 1 а.с. 39)

V. Оцінка Суду.

25. Статтею 92 Земельного кодексу України передбачено право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності.

26. Звідси - державний акт як правовстановлюючий документ підтверджував належність Чабанській квартирно-експлуатаційній частині, правонаступником якої є Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси, права постійного користування, зокрема земельною ділянкою площею 34,7 га за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, на якій було розташоване військове містечко № НОМЕР_1 .

27. З огляду на викладене, Нерубайська сільська рада Біляївського району Одеської області протиправно розпорядилася вищезазначеною земельною ділянкою, оскільки вона входить до земельної ділянки розміром 34,7 га, яка знаходиться у постійному користуванні Міністерства оборони України та належить до державної власності за категорією земель оборони, а Міністерством оборони України як органом, який здійснює управління військовим майном відповідно до закону, не надавалась згода на припинення права користування цією земельною ділянкою. Отже, в результаті прийняття оспорюваного рішення Нерубайською сільською радою було порушено права держави на земельні ділянки за категорією земель оборони.

28. За таких обставин, у Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області були відсутні передбачені законом підстави для прийняття оспорюваного рішення, наслідком якого є надання ОСОБА_1 земельної ділянки загальною площею 0,071 га за рахунок ділянки військового містечка Нерубайське-13, розташованого в с. Нерубайське, оскільки Міністерством оборони України не надавалась згода на припинення права користування цією земельною ділянкою та відсутні інші визначені законом підстави для припинення права землекористування чинного землекористувача (держави в особі Міністерства оборони України).

29. Ст. 152 ЗК України передбачає, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання незаконними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

30. Згідно з п. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

31. Землі оборони військового містечка Нерубайське-13 знаходяться в управлінні та користуванні Міністерства оборони України, а власником цих земель є держава в особі Кабінету Міністрів України, яка ними розпоряджається. Будь-яких рішень Кабінетом Міністрів України щодо припинення права постійного користування Міністерством оборони України спірною земельною ділянкою не приймалось.

32. Судом встановлено, що рішенням Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 20.12.2010 року № 27-VI «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), ведення особистого селянського господарства», всупереч вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. ч. 1, 5 ст. 116, ст.ст. 120, 141, ч. 3 ст. 142 ЗК України, ч. 3 ст. 24, ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», порушено порядок вилучення та передачі земель оборони іншому землекористувачу.

33. Відповідно до ст. 21 ЦК України прямо передбачено визнання судом незаконним та скасування правового акту індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

34. При розгляді справи № 3-18гс12 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що орган місцевого самоврядування не мав повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою державної форми власності, а тому не міг вилучати її з користування державного підприємства та приймати рішення стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, затвердження проекту землеустрою та надання цієї ділянки на умовах договору оренди (який у подальшому був укладений на підставі оскаржуваного рішення і на підставі якого виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів) приватному підприємству. За таких обставин Верховний Суд України погодився із судовими рішеннями нижчих інстанцій про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

35. За результатами розгляду справи № 6-46цс14 Верховним Судом України встановлено, що у спорах, пов`язаних з визнанням права власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

36. Верховний Суд України у своїх рішеннях (від 16.12.201-5 -у справі №6-2510цс15, від 23.12.2014 у справах № 3-194гс14, № 6-206цс14, № 6-212цс14, від 04.02.2015 у справі № 6-222цс14) дійшов висновку про можливість визнання незаконними в судовому порядку (господарського та цивільного судочинства) індивідуальних актів органів місцевого самоврядування та органів місцевої державної влади про надання у власність або оренду земельних ділянок.

37. Положеннями статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 № 475/97-ВР, визначено, що кожна особа має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

38. Конституція України визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону(статті 13, 14).

39. Статтею 77 ЗК України (у редакції, чинній на час прийняття спірного рішення) передбачено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

40. Аналогічне поняття земель оборони містить стаття 1 Закону України «Про використання земель оборони», яка визначає правові засади і порядок використання земель оборони.

41. Статтями 13 ЗК України та ст.ст. 9, 14 Закону України «Про Збройні Сили України» встановлено, що землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належить їм на праві оперативного управління, а вирішення питань щодо порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, зокрема, земельних ділянок, відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України.

42. Відповідно до ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відповідно до закону. До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать, зокрема, землі оборони, крім земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення.

43. Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

44. Оскільки землі оборони перебувають лише у користуванні Міністерства оборони України, а розпоряджається ними Кабінет Міністрів України, відповідно до ст. 142 ЗК України виключно Кабінет Міністрів України має право припиняти право користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони.

45. Аналогічної правової позиції щодо повноважень Кабінету Міністрів України розпоряджатися землями оборони притримується Велика Палата Верховного Суду (постанова від 12.06.2018 року у справі № 916/3727/15).

46. Отже, прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної власності позбавляє Український народ загалом (ст.13 Конституції України) та державу в особі Кабінет Міністрів України (як суб`єкта права власності) правомочностей власника землі. В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.ст. 14, 19 Конституції України).

47. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

48. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

49. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

50. Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

51. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

52. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

53. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

54. Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 925/1265/16).

55. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

56. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74) та інших. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76).

57. Разом з тим, відповідно до статей 317, 319 ЦК України, саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

58. За загальним правилом, закріпленим у статті 387 ЦК України, власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

59. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Вказана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

60. За змістом статті 388 ЦК України, випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

61. Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна із чужого володіння.

62. Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц.

63. Для витребування майна оспорювання рішень органів державної, виконавчої влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна, державного акту на право власності не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без пред`явлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване.

64. З урахуванням наведених вимог закону і встановлених фактичних обставин справи, суд вважає, що оскільки у встановленому законом порядку рішення про припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою не приймалось, затвердження технічної документації із землеустрою щодо вилучення земельної ділянки із земель оборони, зміна категорії земельної ділянки не відповідає вимогам закону, відповідно відповідачка набула у власність земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0899 незаконно, тому ця ділянка вибула із земель державної власності поза волею належного розпорядника і позовні вимоги щодо її витребування є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

65. Витребування спірної земельної ділянки з володіння відповідача відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі норми статті 388 ЦК України у зв`язку з порушенням органом виконавчої влади низки вимог ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності.

66. При цьому суд згідно з положеннями статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» враховує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

67. Так, відповідно до практики ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

68. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

69. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

70. На думку суду, з огляду на характер спірних правовідносин, установлених судом обставин та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ.

71. Земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної власності. ( ст..ст. 13, 14 Конституції України).

72.Прийняття рішення про передачу земель державної власності в приватну власність із земель державної власності позбавляє Український народ загалом правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі державної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статтіт14,19 Конституції України).

73. Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, які перебували у постійному користуванні Міністерства оборони України, в умовах воєнного стану, введеного на території України у зв`язку із воєнною агресією російської федерації, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

74. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що в результаті прийняття Нерубайською сільською радою рішення, відповідачем було порушено право користування державою земельними ділянками, які належить до земель оборони, тому наявні правові підстави для визнання незаконним та скасування рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 20.12.2010 р. № 27-VI «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), ведення селянського господарства» в частині, що стосується затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, передачі у власність земельної ділянки, видачі державного акту на право власності на землю та внесення змін до земельно-кадастрової документації щодо земельної ділянки площею 0,071 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , громадянці ОСОБА_1 .

75. Відтак, оскільки передання Нерубайською сільською радою спірної земельної ділянки відбулось з порушенням норм ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч.ч.1, 5 ст. 116, ст. ст. 120, 141, ч. 3 ст. 142 ЗК України, ч. 3 ст. 24, ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», вказана земельна ділянка площею 0,071 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , незаконно надана у власність відповідачці у зв`язку з чим державний акт серії ЯЛ № 469825, підлягає визнанню недійсним, таким чином позов підлягає задоволенню.

76. Що стосується заяви представника відповідача про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності (т. 1 а.с. 121-125), то суд вважає, що вона задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

77. Відповідно до положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

78. Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

79. Положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК України унормовано, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

80. Частинами 4 та 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

81. Отже, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

82. Виходячи з матеріалів справи листом № 8981 від 19.08.2015 р. військовий прокурор Одеського гарнізону південного регіону України сповістив Міністерство оборони України про ситуацію із земельною ділянкою, та попередив, що має намір звертатись до суду з позовом про визнання недійсним правовстановлюючих документів та повернення земельних ділянок військового містечка Нерубайське -13 та з позовом військовий прокурор звернувся 31.08.2015 року.

83. Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і суб`єктами, уповноваженими законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

84. При цьому як у разі пред`явлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі пред`явлення позову в її інтересах іншою уповноваженою на це особою відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

85. Статтею 36 Закону України «Про прокуратуру» передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

86. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

87. Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

88. Враховуючи наведене, Суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

89. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-83, 95, 141, 259, 263-268, 354 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 321, 328, 373, 388, 393 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 13, 19, 20, 77, 84, 116, 141 ЗК України, Законами України «Про збройні сили України», «Про використання земель оборони», «Про розмежування земель державної та комунальної власності», суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовну заяву заступника військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави, в особі Міністерства Оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси до ОСОБА_1 , Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, третя особа відділ Держкомзему у Біляївському районні про визнання недійсним, скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки задовольнити.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 20.12.2010 року № 27-VI «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), ведення селянського господарства» в частині, що стосується затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, передачі у власність земельної ділянки, видачі державного акту на право власності на землю та внесення змін до земельно-кадастрової документації щодо земельної ділянки площею 0,1952 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , громадянці ОСОБА_1 .

3. Визнати недійсним державний акт серії ЯЛ № 469825 на право власності на земельну ділянку площею 0,1952 га, вартістю 178647,04 грн., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , виданий ОСОБА_1 на підставі рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 20.12.2010 року № 27-VI.

4. Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) повернути за актом прийому-передачі на користь держави в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси () земельну ділянку площею 0,192 га, вартістю 178647,04 грн., кадастровий номер :02:003:0899, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

5. Стягнути з Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області (67661, Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, пл.Партизан,4, код 04377753), ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1514 грн. з кожного.

6. Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Повний текст рішення складено 28.01.2024 року.

Суддя О.П. Портна