провадження № 22-ц/824/3305/2024
головуючий у суді І інстанції Скрипка О.І.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Решетник Ірини Сергіївни, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дій нотаріуса неправомірними та скасування запису в Спадковому реєстрі,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Решетник І.С., треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дій нотаріуса неправомірними та скасування запису в Спадковому реєстрі.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що під час розгляду справи № 754/14531/21 з документів, наданих приватним нотаріусом Решетник І.С. їй стало відомо про недотримання нотаріусом вимог законодавства щодо змісту заяви про скасування заповіту ОСОБА_4 , а саме належного зазначення нотаріального бланку заповіту, який скасовується, відповідно, нотаріальна дія з реєстрації скасування заповіту ОСОБА_4 має бути визнано неправомірною. Так, заповіт ОСОБА_5 від 6 червня 2018 року було посвідчено на нотаріальному бланку серії ННС № 909628 та зареєстровано в реєстрі за № 906. В той же час, відповідно до наданої відповідачем нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_4 про скасування заповіту від 1 вересня 2020 року, зареєстрованої в реєстрі за № 907, та заяви ОСОБА_4 про реєстрацію зміни і скасування заповітів та зміни і розірвання спадкових договорів від 1 вересня 2020 року, ОСОБА_4 просила скасувати заповіт, розміщений на бланку серії ННС № 906628. Відтак, позивач вважала, що відповідачем не було перевірено достовірність даних, викладених у заяві, та не було підстав для скасування заповіту, адже вищезазначені заяви містили помилкові відомості щодо бланку документу, який підлягає скасуванню, що є прямим порушенням законодавства. На думку позивача, зазначення у заявах про скасування заповіту іншого бланку нотаріального документа свідчить про відсутність волевиявлення ОСОБА_4 на скасування її заповіту серії ННС № 909628, зареєстрованого в реєстрі за № 906 від 6 червня 2018 року. Скасування заповіту ОСОБА_4 безпосередньо впливає на її (позивача) права та інтереси, оскільки вона була єдиним спадкоємцем по заповіту ОСОБА_4 , а зараз спадок перейшов до інших осіб.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просила задовольнити її вимоги, визнати неправомірними дії відповідача щодо реєстрації скасування вищевказаного заповіту, а також скасувати відповідний запис у Спадковому реєстрі.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Решетник І.С., треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дій нотаріуса неправомірними та скасування запису в Спадковому реєстрі відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_1 - Кошельник Б.С. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що скасування заповіту ОСОБА_7 від 6 червня 2018 pоку, який було посвідчено на нотаріальному бланку серії ННС № 909628 та зареєстровано в реєстрі за № 906 про те, що вона заповідала ОСОБА_1 належну їй на праві власності квартиру за номером АДРЕСА_1 без волевиявлення ОСОБА_7 саме щодо скасування вищезазначеного заповіту з неправильним зазначенням бланку позбавило ОСОБА_1 права власності на майно, яке могло б їй належати за дійсності заповіту ОСОБА_8 .

Вважає, що нотаріальний акт (нотаріальна дія) щодо скасування заповіту ОСОБА_7 є неправильною, вчиненою помилково, в зв`язку з наявністю помилок в серії заповіту ОСОБА_7 , що можуть свідчити про відсутність волевиявлення ОСОБА_7 на скасування заповіту.

Звертає увагу, що нотаріус не виявив помилку, вчинену в заявах ОСОБА_7 або ж виявив, але за життя ОСОБА_7 не звернувся до неї з проханням надати заяву про внесення виправлень до тексту документу.

Вказує, що ОСОБА_9 померла, отже, нотаріус унеможливлений отримати від неї заяву про виправлення помилок в нотаріально посвідченій заяві ОСОБА_7 про скасування заповіту від 1 вересня 2020 року, зареєстрованої в реєстрі за №907 та заяви ОСОБА_7 про реєстрацію зміни і скасування заповітів та зміни і розірвання спадкових договорів від 1 вересня 2020 року та зареєструвати її в Журналі реєстрації вхідних документів. За таких обставин нотаріальна дія щодо скасування заповіту ОСОБА_7 є неправильною та вчиненою з порушенням вимог законодавства та нормальної практики нотаріусів, а отже, має бути скасована судом з подальшим внесенням інформації до Спадкового реєстру.

21 листопада 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Решетник І.С. - адвоката Коростенського В.В., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що позивач ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі не вказує, які саме норми матеріального право було порушено нотаріусом саме під час вчинення нотаріальної дії щодо скасування заповіту, натомість у позовній заяві та в апеляційній скарзі просто перераховані статті Закону України «Про нотаріат», якими повинен керуватися нотаріус при вчиненні нотаріальної дії. Також не доведено і належним чином не обґрунтовано необхідності визнання неправомірними дій нотаріуса щодо реєстрації скасування заповіту.

Зазначає, що твердження позивача не відповідають дійсності та повністю спростовуються встановленими судом обставинами та дослідженими доказами, які наявні в матеріалах справи.

Звертає увагу, що позивач, посилаючись лише на допущену в заяві ОСОБА_7 описку в одній цифрі номера бланку, як на підставу для визнання неправомірними дій відповідача, при цьому чомусь ігнорує інші докази, які в сукупності підтверджують правомірність вчинення нотаріальних дій з виконання волевиявлення ОСОБА_7 зі скасування заповіту.

Також на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від третьої особи ОСОБА_2 , в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що нотаріусом було допущено технічну описку в одній цифрі номеру бланка заповіту у поданій заяві про скасування заповіту. Допущення такого роду технічної описки не є підставою для скасування нотаріальної дій, а тому виправлення такої технічної описки не буде мати юридичного наслідку для позивачки ОСОБА_1 , оскільки виправлення технічної описки не поновлює дійсності скасованого заповіту. Саме ці обставини були належним чином обґрунтовані у рішенні суду першої інстанції.

Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що заява про скасування заповіту містить повний зміст самого заповіту, в тому числі і щодо майна, яке заповідається, та особи, якій це майно заповідається, дату складання заповіту та його реєстраційний номер, що дозволяє чітко та однозначно ідентифікувати заповіт, про скасування якого просила заповідач ОСОБА_9 , що при вчиненні нотаріальної дії нотаріусом не було допущено порушень закону, які б давати підстави щодо сумніву, яку саме нотаріальну дію бажала вчинити ОСОБА_4 .

У судовому засіданні представник відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Решетник І.С. - адвокат Пашинський М.М. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третіх осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Поліщук В.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Кошельник Б.С. в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 86-87, 91-92).

29 січня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Кошельник Б.С. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В обґрунтування клопотання сторона позивача посилається на те, що бере участь як представник позивача в справі № 759/12013/23, яка призначена на 30 січня 2024 року о10:30 год. в Святошинському районному суді м. Києва, а тому просить відкласти розгляд справи на іншу дату. Разом з тим, жодних доказів у підтвердження відповідної обставини представником не додано.

Відповідно до ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи, проте суд може відкласти розгляд справи, якщо повідомлені стороною причини неявки буде визнано поважними.

Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність доказів, які підтверджують наявність поважних причин неявки представника позивача, а також з наступних міркувань.

По-перше, звертаючись до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням представника позивача у іншому судовому засіданні, не зазначено причин, які унеможливлюють прибуття самого позивача до суду для надання пояснень.

По-друге, відхиляючи клопотання про відкладення справи апеляційний суд враховує, що представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій ґрунтовно і змістовно виклала свою позицію щодо судового рішення та наявності підстав для його скасування.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для розгляду справи за відсутності представника позивача.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що жодних порушень ЗУ «Про нотаріат» та Порядків під час вчинення приватним нотаріусом Решетник І.С. нотаріальної дії зі скасування заповіту ОСОБА_4 не встановлено.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 6 червня 2018 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповідала позивачу ОСОБА_1 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Даний заповіт посвідчено приватним нотаріусом КМНО Решетник І.С. на бланку серії ННС 909628 та зареєстровано у реєстрі за № 906.

1 вересня 2020 року ОСОБА_4 складено заяву, в якій вона повідомила, що 6 червня 2018 року від її імені на ім`я ОСОБА_1 нею було складено заповіт на належну їй на праві власності квартиру за АДРЕСА_1 , який було посвідчено Решетник І.С. , приватним нотаріусом КМНО, 6 червня 2018 року за реєстровим № 906, бланк № 906628, ННС. Відповідно до вказаної заяви ОСОБА_4 просила приватного нотаріуса КМНО Решетник І.С. здійснити скасування зазначеного заповіту та внести відомості про його скасування до Спадкового реєстру.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Як вбачається з апеляційної скарги, та і з позовної заяви, твердження позивачки зводяться виключно до того, що скасування заповіту ОСОБА_7 від 6 червня 2018 pоку, який було посвідчено на нотаріальному бланку серії ННС № 909628 та зареєстровано в реєстрі за №906, яким вона заповідала ОСОБА_1 належну їй на праві власності квартиру за номером АДРЕСА_1 відбулося без належного волевиявлення ОСОБА_7 , оскільки в заяві ОСОБА_9 від 1 вересня 2020 року допущено описку в одній цифрі номера бланку, а саме замість номеру НОМЕР_1 було вказано НОМЕР_2 , що в свою чергу позбавило ОСОБА_1 права власності на майно, яке могло б їй належати за дійсності заповіту ОСОБА_8 .

Так, відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Перевіряючи правильність суб`єктного складу сторін цього спору колегія апеляційного суду виходить з такого.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою позивача.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У справі, яка переглядається, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з огляду на те, що, заповіт було скасовано.

Унаслідок відповідних обставин позивачка втратила право на спадщину.

Разом з тим, позивачка оспорює беспосередньо не дії спадкодавиці, яка відмінила складений попередньо на користь позивачки заповіт, а дії нотаріуса, який допустився помилки у відображенні номера бланка, на якому був попередній заповіт, що підлягав скасуванню за волею спадкодавиці. Отже, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом першої інстанції обставини справи підтверджують, що спір у ОСОБА_1 виник саме з Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетник І.С. з приводу порушення названим відповідачем права позивача на оформлення спадщини за заповітом.

Аналогічний висновок щодо розмежування спорів, у яких нотаріус може виступати відповідачем, міститься у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі №711/3792/21.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року в справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) вказано, що «згідно зі статтею 50 Закону України «Про нотаріат» у вказаній редакції, нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має бути ефективним, тобто призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Велика Палата Верховного Суду вважає, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб».

Заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (сттаття 1254 ЦК України).

Згідно до ст.57 ЗУ «Про нотаріат» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), нотаріус, завідуючий державним нотаріальним архівом, посадова особа органу місцевого самоврядування при одержанні заяви про скасування чи зміну заповіту, а також при наявності нового заповіту, який скасовує чи змінює раніше складений заповіт, роблять про це відмітку на примірнику заповіту, що зберігається в державній нотаріальній конторі, у приватного нотаріуса, в державному нотаріальному архіві чи у виконавчому комітеті органу місцевого самоврядування, та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій і забезпечують державну реєстрацію нового заповіту, змін до заповіту, скасування заповіту у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Справжність підпису на заяві про скасування чи зміну заповіту повинна бути нотаріально засвідчена.

Згідно п.п.6.1, 6.3 Глави № Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, нотаріус, завідувач державного нотаріального архіву при одержанні заяви про скасування чи зміну заповіту, а також за наявності нового заповіту, який скасовує чи змінює раніше складений заповіт, роблять про це відмітку на примірнику заповіту, що зберігається у справах нотаріуса, у державному нотаріальному архіві, і відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та в алфавітній книзі обліку заповітів.

Справжність підпису на заяві про скасування або зміну заповіту має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до ч.3 ст.51 ЗУ «Про нотаріат», у разі виявлення нотаріусом або посадовою особою, які вчиняють нотаріальні дії, що ними допущено помилку при вчиненні нотаріальної дії або вчинена нотаріальна дія не відповідає законодавству, нотаріус або посадова особа, які вчиняють нотаріальні дії, зобов`язані повідомити про це сторони (осіб), стосовно яких вчинено нотаріальну дію, для вжиття заходів щодо скасування зазначеної нотаріальної дії відповідно до законодавства.

Вжиття аналогічних заходів при виявленні нотаріусом порушення законодавства при вчиненні нотаріальної дії передбачено і главою 15 розділу I Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, в редакції, чинній на час посвідчення скасування заповіту.

Пунктом 6.13 розділу VI Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року № 3253/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2010 року за № 1318/18613, у редакції наказу Міністерства юстиції України № 2567/5 від 15 серпня 2019 року, чинній на час вчинення оспорюваної нотаріальної дії, встановлено, що у разі допущення помилки у тексті нотаріально оформлюваного документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії (свідоцтва, виданого нотаріусом, копії документа, дубліката документа тощо), внесення дописок чи виправлень до тексту документа здійснюється за заявою такої особи, зареєстрованою у Журналі реєстрації вхідних документів.

Виправлення помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні.

При цьому всі виправлення мають бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім закреслене.

Отже, чинним законодавством, яке регулює діяльність нотаріату, передбачена можливість виправлення нотаріусом лише орфографічних або технічних помилок, допущених при складанні нотаріального документа, які не змінюють його змісту та не впливають на права осіб, відносно яких вчинено нотаріальну дію. Нотаріус може виправити таку помилку та зробити відповідне застереження про це, засвідчивши виправлення своїм підписом та печаткою. Якщо ж нотаріальний акт по суті є неправильним, вчиненим помилково, за відсутності для того правових підстав, виправлення цієї помилки можливе виключно в судовому порядку.

Так, як вже встановлено судом, 6 червня 2018 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповідала позивачці ОСОБА_1 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . Даний заповіт посвідчено приватним нотаріусом КМНО Решетник І.С. на бланку серії ННС 909628 та зареєстровано у реєстрі за № 906.

Як вбачається з матеріалів справи та доказів, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_9 1 вересня 2020 року звернулась до приватного нотаріуса Решетник І.С. з заявою, в якій, користуючись правом гарантованим їй ч. 1 ст. 1254 ЦК України, просила здійснити скасування заповіту від 6 червня 2018 року зареєстрованого в реєстрі за №906 та внести відомості про його скасування до Спадкового реєстру.

В свою чергу, позивачем не доведено, та не надано суду жодних доказів того, що окрім цього заповіту ОСОБА_7 від 6 червня 2018 року за №906 існував, або існує, ще якийсь інший заповіт, який заповідачка виявила бажання скасувати.

Відтак, твердження позивачки про те, що заява від 1 вересня 2020 року не стосуються заповіту від 6 червня 2018 року, оскільки там є технічна описка в одній цифрі номеру бланку, і що нотаріус, в цьому випадку, не мала права вчиняти дії щодо його скасування є безпідставними.

Крім того, законодавство про нотаріат (ні Закону України «Про нотаріат, ні інші нормативно правові акти), не містить жодних вимог ні до змісту, ні до форми заяви про скасування заповіту, окрім однієї вимоги - засвідчення нотаріально справжності підпису особи на такій заяві. Тому, така заява викладається в довільній формі, в тому числі така заява може бути написана власноруч (без використання технічних засобів).

Позивачем не надано суду інших доказів та/або не вказано посилання на норми законодавства, які містили вимоги щодо змісту, або форми заяви про скасування заповіту.

Як вбачається з матеріалів справи та наданих суду доказів, заповідачка ОСОБА_9 звернулась до приватного нотаріуса Решетник І.С. та надала для скасування оригінальний примірник свого заповіту, зазначене також свідчить, що саме цей заповіт ОСОБА_9 бажала скасувати.

Також, це є свідченням того, що текст заяви ОСОБА_7 про скасування заповіту від 6 червня 2018 року за №906, готувався на підставі поданого оригіналу вищевказаного заповіту за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Заява друкувалась нотаріусом з наявної інформації саме з оригіналу документу, однак під час її підготовки була допущена описка в одній цифрі номеру бланку.

Відтак, на переконання колегії суддів, допущена в заяві ОСОБА_7 від 1 вересня 2020 року технічна описка в одній цифрі номеру бланку, жодним чином не впливає на волевиявлення особи щодо скасування свого заповіту та на дійсність вчиненої нотаріальної дії щодо його скасування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 52 Закону України «Про нотаріат» про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Кожна нотаріальна дія реєструється під окремим порядковим номером. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована, зазначається на документі, що видається нотаріусом, чи в посвідчувальному написі. Запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії.

Тобто, саме запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії.

Як вбачається заповіт ОСОБА_7 від 6 червня 2018 року зареєстрованого в реєстрі за №906. Саме цей номер міститься і в заяві від 1 вересня 2020 року про скасування заповіту.

Крім того, як вбачається зі змісту заповіту ОСОБА_7 від 6 червня 2018 року зареєстрованого в реєстрі за №906, остання заповідала позивачці квартиру АДРЕСА_1 . Водночас і в заяві від 1 вересня 2020 року, ОСОБА_9 вказує саме цю ж квартиру. Тобто, в заяві ОСОБА_7 від 1 вересня 2020 року мова йде виключно про заповіт від 6 червня 2018 року, яким заповідалась позивачці саме конкретна квартира - АДРЕСА_1 , а не про щось інше.

Таким чином, суд першої інстанції, проаналізувавши зібрані по справі докази з урахуванням норм матеріального права, що регулюють діяльності нотаріату, в тому числі на які посилалась позивач, дійшов законного та обґрунтованого висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому правомірно відмовив в їх задоволенні.

Так, дії нотаріуса були вчинені в межах компетенції нотаріуса відповідно до волевиявлення спадкодавиці. Наявність технічної помилки у неправильному зазначені однієї цифри документа, на яке іде посилання, та який можна перевірити, не може бути підставою скасування нотаріальної дії, яка відповідала волі спадкодавиці. Матеріалами справи доведено саме помилку. Причому позивачка обставин щодо відсутності волі спадкодавиці не доводить і з матеріалів справи відповідного не вбачається.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, та докази, які містяться в матеріалах справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що під час вчинення нотаріальної дії щодо скасування заповіту нотаріусом було дотримано всі норми ст. 57 Закону України «Про нотаріат», пункту 6 глави 3 розділу II Порядку та п. 1.7. Положення про Спадковий реєстр.

Натомість, позивачем не доведено порушення приватним нотаріусом КМНО Решетник І.С. вимог законодавства, що регламентують діяльність нотаріату під час вчинення нотаріальних дій: щодо засвідчення справжності підпису ОСОБА_7 на заяві від 1 вересня 2020 року за реєстровим номером №907, яка була викладена на бланку НМВ 038174; щодо реєстрації скасування заповіту ОСОБА_7 від 6 червня 2018 року за реєстровим номером №906.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 2 лютого 2024 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба