Справа № 163/425/21 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета С. А.
Провадження № 22-ц/802/95/24 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Волинської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 05 жовтня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Покликався на те, що він є власником 4000 акцій ВАТ «Любомльске РТП».

У 2006 році на підставі рішення наглядової ради, головою якої на той час був ОСОБА_2 , без згоди загальних зборів акціонерів, із активів статутного фонду товариства ВАТ «Любомльске РТП» було виведено майно станцію МТР вартістю 160792 грн. Вказане нерухоме майно, без законних на те підстав, в якості внеску в статутний фонд, згідно акту від 05 липня 2006 року, було передано новоствореному ТзОВ «Любомль-Сервіс» та зареєстровано за цим товариством на праві власності, тим самим акціонерам ВАТ «Любомльске РТП» (на даний час ПрАТ «Любомльске РТП») було завдано матеріальні збитки на вказану вище суму.

17 травня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відповідні відомості та відкрито кримінальне провадження №0000229 про вчинення злочину за ч. 2 ст. 364 КК України, а саме те, що посадові особи ВАТ «Любомльске РТП» в травні 2006 року, зловживаючи своїм службовим становищем, без згоди акціонерів товариства, створили дочірнє підприємство ТОВ «Любомль Сервіс», куди як статутний капітал перевели майно акціонерів з ВАТ «Любомльське РТП», чим заподіяли охоронюваним законом правам, свободам та інтересам останніх істотної шкоди. Крім того, позивач вказував, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, у якому він визнаний потерпілим, ведеться тривалий час слідчими СВ Любомльського ВП ГУНП у Волинській області, а саме більше п`яти років, та є неефективним і це завдало йому моральну шкоду, яка проявилась у перенесених ним душевних стражданнях із-за наведених підстав.

За таких обставин позивач просив суд стягнути з Державного бюджету України відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000 грн завданої бездіяльністю державних органів досудового розслідування.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 05 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував того, що він зазнав саме моральних страждань у зв`язку із затягуванням органами досудового розслідування слідства у кримінальному провадженні, у якому він визнаний потерпілим, а тому має право на компенсацію за завдану моральну шкоду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Волинська обласна прокуратура, вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди тривалістю досудового розслідування у кримінальному провадженні, причинного зв`язку між шкодою і протиправними, на думку позивача, діяннями відповідачів під час проведення слідства у кримінальній справі.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що 17 травня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000229 було внесено відомості щодо вчинення кримінального правопорушення за ознаками передбаченими ч. 2 ст. 364 КК України. А саме, що в травні 2006 року посадові особи ВАТ «Любомльске РТП», зловживаючи своїм службовим становищем, без згоди акціонерів товариства, створили дочірнє підприємство ТОВ «Любомль Сервіс», куди як статутний капітал перевели майно акціонерів з ВАТ «Любомльське РТП», чим заподіяли істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, що стверджується копією даного витягу (т. 1 а.с. 8).

Досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000229 від 17 травня 2016 року, у якому позивач ОСОБА_1 визнаний потерпілим, здійснюється слідчими СВ Любомльського ВП ГУНП у Волинській області (т. 1, а. с. 10).

Крім того, з наявних в матеріалах справи письмових доказів встановлено, що постановою слідчого СВ Любомльського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області від 30 листопада 2016 року кримінальне провадження № 0000229 від 17 травня 2016 року було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Проте зазначена постанова була скасована прокурором Любомльського відділу Ковельської місцевої прокуратури 06 лютого 2017 року та продовжено досудове розслідування (т. 1 а.с. 11-12).

У подальшому постановою слідчого СВ Любомльського ВП ГУНП у Волинській області. від 19 червня 2018 року, зазначене кримінальне провадження № 0000229 від 17 травня 2016 року, було повторно закрито у зв`язку з встановленою відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Вказана постанова ухвалою Любомльського районного суду від 29 жовтня 2020 року за скаргою потерпілого ОСОБА_1 була скасована, а кримінальне провадження № 0000229 повернуте в Любомльський ВП ГУНП у Волинській області для організації і проведення досудового розслідування (т. 1 а.с. 13, 17).

Також встановлено, що позивач ОСОБА_1 08 грудня 2020 року подавав скаргу на бездіяльність Любомльського відділу Ковельської місцевої прокуратури, на що йому було надано письмову відповідь про відсутність порушень в діях органів слідства у зазначеному вище кримінальному провадженні та роз`яснено право на звернення до суду із відповідною скаргою (т. 1 а.с. 17-21).

З матеріалів справи також вбачається, що для вирішення питання спричинення душевних страждань тривалістю досудового розслідування у кримінальному провадженні та заподіяння моральної шкоди ухвалою Любомльського районного суду від 22 березня 2023 року за клопотанням позивача ОСОБА_1 була призначена експертиза, виконання якої було доручено експертам ТОВ «Київського експертно-дослідного центру». Однак, у зв`язку з її неоплатою позивачем експертиза не була проведена.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 1, 5 частини першої статті 303 КПК України на стадії досудового провадження можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а також нездійснення інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

За частиною другою статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Водночас наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої, й відповідно не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної шкоди.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказаний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2021 року у справі № 126/539/20 (провадження № 61-15637св21), від 06 липня 2020 року у справі № 686/20389/19 (провадження № 61-735св20), від 03 липня 2020 року у справі № 686/27965/19 (провадження № 61-8293св20), також у постанові від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19), на яку заявник посилається у касаційній скарзі.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів.

Враховуючи наведене, на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції, ґрунтуються на повно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними та допустимими доказами, на які є посилання в рішенні суду і яким суд дав вірну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, то підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду та не впливають на законність оскаржуваного рішення, а тому апеляційна скарга, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 05 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді