П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2024 року м. Київ

Справа № 761/42139/20

Провадження: № 22-ц/824/5027/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»

на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Ішуніної Л. М.,

та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 липня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Ішуніної Л. М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик Марії Олексіївни, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Остра», про повернення безпідставно отриманих коштів, процентів за користування ними, 3 % річних та інфляційних втрат, відшкодування майнової та моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі по тексту - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»), приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик М. О. (далі - приватний виконавець Фесик М. О.), третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Остра», про повернення безпідставно отриманих коштів, процентів за користування ними, 3% річних та інфляційних втрат, відшкодування майнової та моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 21 квітня 2020 року йому стало відомо, що приватним виконавцем Фесик М. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61886155 на підставі виданого Шевченківським районним судом міста Києва дубліката виконавчого листа від 05 вересня 2019 року № 2-11349/2009, стягувачем у якому було ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», а боржником він, ОСОБА_1 . Дублікат зазначеного виконавчого листа виданий на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року, якою також поновлено строк на пред`явлення його до виконання.

Також посилався на те, що в рамках даного виконавчого провадження постановою приватного виконавця від 21 квітня 2020 року накладено арешт на належне йому рухоме та нерухоме майно в межах суми звернення стягнення з урахуванням суми основної винагороди приватного виконавця у розмірі 376 274,91 грн. Постановою від 23 квітня 2020 року накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на його банківських рахунках.

Наприкінці квітня 2020 року він повідомив приватного виконавця Фесик М. О. про намір оскаржувати в апеляційному порядку ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року.

28 травня 2020 року він подав апеляційну скаргу на зазначену ухвалу.Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження, а постановою Київського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року скасовано ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року та відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на пред`явлення його до виконання. Проте, до прийняття цієї постанови у межах виконавчого провадження з його рахунку списані кошти в розмірі 3 554,90 грн, а на електронних торгах по реалізації арештованого майна, які відбулися 08 липня 2020 року, продано належний йому автомобіль «ChevroletLacetti», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , за 100 999,99 грн.

Вказував, що відсутні правові підстави для отримання ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» будь-яких коштів від нього у межах виконавчого провадження, а тому такі кошти підлягають поверненню як безпідставно набуті. У зв`язку з чим, 10 вересня 2020 року він направив ТОВ «ФК Дніпрофінансруп» заяву з пропозицією протягом трьох робочих днів з моменту отримання заяви повернути кошти. Пропозиція адресатом отримана 14 вересня 2020 року, однак залишена відповідачем без відповіді, що дає підстави для стягнення з нього 90 995,26 грн. Крім того, відповідно до статті 625 ЦК України відповідач зобов`язаний сплатити 999,46 грн процентів за користування грошима, а також 3 % річних в розмірі 716,03 грн та інфляційні втрати в розмірі 2 104,72 грн.

Також, позивач зазначав, що після того, як йому стало відомо про відкриття апеляційного провадження за його скаргою, він одразу повідомив про це приватного виконавця Фесик М.О. та намагався потрапити до неї на прийом, однак приватний виконавець уникала зустрічі. 10 липня 2020 року він направив на електронну пошту приватного виконавця Фесик М. О. копію ухвали Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року та просив про зупинення виконавчого провадження. Згодом, йому стало відомо, що 08 липня 2020 року державним підприємством «СЕТАМ» проведено електронні торги по реалізації належного йому автомобіля, тобто, торги проведені після постановлення ухвали апеляційним судом. Тож, приватний виконавець, будучи обізнаною про наявність апеляційного провадження, не зупинила виконавче провадження та електронні торги на підставі статті 38 Закону України «Про виконавче провадження», а 10 липня 2020 року перерахувала стягувачу кошти, отримані від реалізації автомобіля.

Позивач вважав, що така бездіяльність приватного виконавця Фесик М. О. призвела до того, що торги були проведені, а їх організатором Державним підприємством «Сетам» отримано 5 050,00 грн винагороди, тобто, саме з вини приватного виконавця Фесик М. О. йому завдано шкоди у розмірі 5 050,00 грн, яку вона зобов`язана відшкодувати на підставі статті 1166 ЦК України. Окрім того, вважає, що перерахування на рахунок приватного виконавця Фесик М. О. коштів у сумі 8 509,63 грн на часткову оплату основної винагороди є безпідставним, оскільки вона повинна була зупинити виконавче провадження у разі прийняття апеляційної скарги до розгляду та не мала права вчиняти будь-яких дій з його коштами та майном, а скасування судового рішення, на підставі якого видано виконавчий лист, що став підставою для відкриття виконавчого провадження, виключає можливість отримання з позивача будь-яких коштів, що підлягали сплаті у межах виконавчого провадження, у тому числі на винагороду приватному виконавцеві.

З огляду на викладене, з приватного виконавця Фесик М. О. підлягають стягненню 13 559,63 грн завданої позивачу майнової шкоди.

Так, недотримання приватним виконавцем встановлених чинним законодавством обов`язків призвело до безповоротної втрати належного позивачу автомобіля, також він був позбавлений можливості користуватись коштами, які безпідставно передані іншим особам, та вживати заходів по їх поверненню, що завдає йому моральних страждань і вимагає докладання додаткових зусиль для відновлення порушених прав, а тому підлягає відшкодуванню моральна шкода в розмірі 50 000,00 грн.

Враховуючи наведені обставини, позивач, збільшивши позовні вимоги, просив стягнути з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на його користь 90 995,26 грн безпідставно отриманих коштів, 5 599,65 грн - 3 % річних від простроченої суми, 32 537,41 грн - інфляційних втрат, а всього 129 132,32 грн; стягнути з приватного виконавця Фесик М. О. на його користь 13 559,63 грн - на відшкодування майнової шкоди, 5 000,00 грн - на відшкодування моральної шкоди, 911,12 грн - 3 % річних від простроченої суми та 4 729,81 грн інфляційних витрат, а всього 24 263,56 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києвавід 17 листопада 2021 року задоволено клопотання позивача про передачу справи за підсудністю та постановлено передати справу до Солом`янського районного суду міста Києва.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року позов ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти, проценти за користування ними, 3% річних та інфляційні втрати в загальному розмірі 130 131,78 грн та судовий збір у розмірі 1 806,25 грн. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 03 липня 2023 року заяву приватного виконавця Фесик М. О., в інтересах якої діє адвокат Бабенко Ю. С., про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Фесик М. О. понесені судові витрати в сумі 10 000,00 грн.

Не погодившись із рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» направило апеляційну скаргу,в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» зазначило, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що правовою підставою набуття відповідачем спірних грошових коштів є виконавчий документ та ухвала суду про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки в спірних правовідносинах такою підставою є проведені електронні торги, а відтак - договір, що був вчинений в незаборонений законодавством спосіб та передбачений ст. 11 ЦК України. Належним способом захисту порушених прав позивача є визнання недійсними електронних торгів та витребування майна. Суд першої інстанції безпідставно повернув на користь позивача 5 899,00 грн, які є авансовим внеском, що призвело до нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних у більшому розмірі. Суд першої інстанції не врахував в оскаржуваному рішенні висновків щодо застосування норм права, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 та Верховним Судом у постанові від 12 серпня 2021 року у справі № 910/17567/19.

Не погодившись із рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року та додатковим рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 03 липня 2023 року, ОСОБА_1 направив апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до приватного виконавця Фесик М. О. та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, а також скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року ОСОБА_1 зазначив, що підставою позову до приватного виконавця Фесик М. О. не є винесення нею постанов про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, кошти боржника чи проведення електронних торгів, а тому їх не оскарження не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до приватного виконавця Фесик М. О. про стягнення безпідставно набутих коштів. Заявлені позовні вимоги до приватного виконавця Фесик М. О. обґрунтовувалися тим, що позивач не міг потрапити до неї на прийом, оскільки вона уникала зустрічей, для доведення змісту постанови Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року до відмова приватного виконавця позивач 10 липня 2020 року направив її копію на електрону пошту приватного виконавця, а тому приватний виконавець була обізнана із цим судовим рішенням.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги на додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 липня 2023 року ОСОБА_1 зазначив, що витрати на правничу допомогу, визначені приватним нотаріусом, є неспівмірними зі складністю справи та наданим адвокатом обсягом послуг.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 31 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційними скаргами ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 липня 2023 року, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Поздняков П. В., заперечував проти апеляційної скарги, поданої ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», та зазначив, що посилання в апеляційній скарзі на неврахуванням судом першої інстанції висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц та Верховного Суду від 12 серпня 2021 року у справі № 910/17567/19 є необґрунтованими. Так, у справі № 522/10127/14-ц предметом розгляду було визнання прилюдних торгів та виданого на їх підставі свідоцтва про придбання майна недійсними, що не стосується суті правовідносин сторін за оскаржуваним рішенням. Щодо посилання ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19, то правовідносини у вказаних справах не є подібними тим, які виникли між учасниками цієї справи, а висновки мають загальний характер щодо ефективного та належного способу захисту прав, які жодним чином не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення із ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на користь позивача безпідставно набутих коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець Фесик М. О., в інтересах якої діє представник - адвокат Бабенко Ю. С., заперечувала проти апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року та зазначила, що відсутні правові підстави для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Враховуючи те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню лише за наявності вини особи, яка її завдала, а позивач не довів вину приватного виконавця Фесик М. О., розмір відшкодування моральної шкоди нічим не доведений, факт страждань нічим не підтверджений, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець Фесик М. О., в інтересах якої діє представник - адвокат Бабенко Ю. С., також заперечувала проти апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03липня 2023 року та зазначила, що доводи позивача про те, що оплата надходила за послуги, не пов`язані зі справою, не підтверджуються жодним доказом. Виставлені відповідно до умов договору рахунки на оплату юридичних послуг відповідають фактично наданим послугам у справі, узгоджуються із детальним описом робіт та актами прийому-передачі наданих послуг. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на не співмірність витрат на правничу допомогу, ігнорує той факт, що суд першої інстанції зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягав стягненню з нього на користь приватного виконавця Фесик М. О.

У листопаді 2023 року від ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Поздняков П. В., надійшли письмові пояснення на відзив приватного виконавця Фесик М. О.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2009 року у справі № 2-11349/2009 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «Експобанк» (далі - ВАТ «Експобанк») загальну заборгованість за кредитом у сумі 340 338,10 грн, витрати зі сплати судового збору у сумі 1 700,00 грн, витрати з оплати інформаційно-технічного забезпечення судового процесу у сумі 30,00 грн, а всього 342 068,10 грн (т. 1 а. с. 100).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року у справі № 761/14788/19 замінено стягувача у виконавчому листі у справі № 2-11349/2009, виданого Шевченківським районним судом міста Києва, а саме: ВАТКБ «Експобанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Видано дублікат виконавчого листа на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2010 року у цивільній справі № 2-11349/2009 та поновлено ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» строк для пред`явлення до виконання в органах виконавчої служби виконавчого листа (т. 1 а. с. 17-20).

05 вересня 2019 року на виконання зазначеного рішення суду видано дублікат виконавчого листа № 2-11349/2009 (т. 1 а. с. 101).

21 квітня 2020 року приватний виконавець Фесик М. О. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі дубліката виконавчого листа № 2-11349/2009, виданого 05 вересня 2019 року Шевченківським районним судом міста Києва (т. 1 а. с. 12).

21 квітня 2020 року приватний виконавець Фесик М. О. винесла постанову про арешт майна боржника (т. 1 а. с. 14), 23 квітня 2020 року - постанову про арешт коштів боржника (т. 1 а. с. 16).

15 червня 2020 року приватний виконавець Фесик М. О. винесла постанову про опис та арешт майна боржника, а саме: транспортного засобу «Chevrolett Lacetti», легковий, 2007 року випуску, № шасі/кузова: НОМЕР_2 , ДНЗ: НОМЕР_1 , сірого кольору (т. 1 а. с. 154).

Згідно з актом про проведені торги за фіксованою ціною від 10 липня 2020 року встановлено, що відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 08 липня 2020 року № 489563 Державним підприємством «Сетам» 08 липня 2020 рокуу м. Києві проведено електронні торги з реалізації транспортного засобу «Chevrolett Lacetti», легковий, 2007 року випуску, № шасі/кузова: НОМЕР_2 , ДНЗ: НОМЕР_1 , сірого кольору. Майно придбане за фіксованою ціною 100 999,99 грн (т. 1 а. с. 160-161).

10 липня 2020 року приватним виконавцем Фесик М. О. перераховано стягувачу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» кошти в сумі 85 096,26 грн на часткову сплату боргу згідно виконавчого листа № 2-11349/2009 від 05 вересня 2019 року, що підтверджується платіжним дорученням від 10 липня 2020 року № 750, а також 5 899 грн - часткового повернення авансового внеску, що підтверджується платіжними дорученнями від 22 червня 2020 року № 686, 687 та від 10 липня 2020 року № 749 (т. 1 а. с. 35-37).

13 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця Фесик М. О. із заявою про зупинення виконавчого провадження № 61886155, у зв`язку з відкриттям апеляційного провадження щодо оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року (т. 1 а. с. 163).

13 липня 2020 року приватний виконавець Фесик М. О. винесла постанову про зупинення виконавчого провадження (т. 1 а. с. 172).

Постановою Київського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року в частині задоволення заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про видачу дубліката виконавчого листа та про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання скасовано. У задоволенні заяви відмовлено (т. 1 а. с. 23-27).

Задовольняючи позов у частині вимог до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», суд першої інстанції виходив з того, що підставою для набуття коштів ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» був дублікат виконавчого листа від 05 вересня 2019 року№ 2-11349/2009, виданий на підставі ухвали суду, яка у подальшому була скасована, що свідчить про те, що правова підстава для набуття та утримання ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» коштів у сумі 90 995,26 грн, стягнутих з позивача у межах виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа, відсутня.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

У цій справі встановлено, що виконавче провадження, в межах якого на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» перераховано спірні грошові кошти внаслідок реалізації належного позивачу майна на прилюдних торгах, відкрито приватним виконавцем Фесик М. О. на підставі дублікату виконавчого листа від 05 вересня 2019 року№ 2-11349/2009, виданого на виконання ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року у справі № 761/14788/19.

Водночас, постановою Київського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року скасовано ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року в частині видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

За таких обставин, зважаючи на те, що судове рішення, на підставі якого був виданий дублікат виконавчого листа та поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання, скасовано, а отже, підстава, на якій ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» стягнув із позивача грошові кошти в сумі 90 995,26 грн відпала, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення із ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на користь позивача таких коштів на підставі ст. 1212 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що сам факт того, що заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2009 року, яким із позивача стягнуто заборгованість, є чинним, не свідчить про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України, оскільки таке судове рішення підлягає примусовому виконанню у встановленому законом порядку. Враховуючи те, що ухвала суду, на виконання якої виданий дублікат виконавчого листа, скасована, тобто, відпала підстава, на якій було відкрите виконавче провадження, зазначене судове рішення не могло бути примусово виконане.

Відповідно до ч.2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 цього Кодексу).

Ч. 2 ст. 536 ЦК України встановлено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було відомо про необхідність повернення коштів 16 вересня 2020 року, коли ним було отримано вимогу позивача про повернення коштів, проте останній ухиляється від виконання зобов`язання щодо повернення коштів та користується такими, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про стягнення із ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» процентів за користування безпідставно набутими коштами у розмірі 999,46 грн, 3 % річних у сумі 5 599,65 грн та інфляційних втрат у сумі 32 537,41 грн є правомірними.

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» не спростувало наданий позивачем розрахунок.

Посилання ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно повернув на користь позивача 5 899,00 грн, які є авансовим внеском, що призвело до нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних у більшому розмірі, відхиляються як необґрунтовані, оскільки вказані кошти були безпідставно стягнуті на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у зв`язку із реалізацією належного позивачу майна під час виконавчого провадження, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень (т. 1 а. с. 35, 37).

Доводи ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» в апеляційній скарзі про те, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання недійсними електронних торгів та витребування майна, є помилковими, оскільки особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до суду, позивач просив суд повернути безпідставно стягнуті із нього кошти та не ставив за мету повернути примусово реалізоване майно.

Посилання ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції висновків щодо застосування норм права, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 та Верховним Судом у постанові від 12 серпня 2021 року у справі № 910/17567/19, є необґрунтованими, оскільки фактичні обставини, які формують зміст спірних правовідносин, та матеріально-правове регулювання спірних правовідносин у зазначених справах і справі, яка є предметом апеляційного перегляду, є різними.

Так, у справі № 522/10127/14-ц спір виник щодо оспорювання прилюдних торгів через порушенням вимог чинного законодавства щодо їх проведення; у справі № 910/17567/19 - щодо стягнення збитків, завданих безпідставним стягненням з позивача грошової суми, як оплати послуг балансування природного газу; у справі № 910/10011/19 - щодо визнання протиправним і скасування розпорядження державної адміністрації.

Щодо перегляду рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до приватного виконавця про повернення безпідставно отриманих коштів, відшкодування майнової та моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відмовляючи у задоволенні зазначених вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні правові підстави для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Нормами ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Ч. 7 ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Здійснення особою захисту порушеного права шляхом застосування кондикційного позову можливе лише за умови наявності підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача відповідне майно (у тому числі грошові кошти).

Для правильного застосування ст.1212 ЦК України необхідно установити факт абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

У даному випадку стягнення з позивача на користь приватного виконавця Фесик М. О. грошових коштів у сумі 13 559,63 грн (8 509,63 грн основної винагороди приватного виконавця та 5 050,00 грн винагороди ДП «Сетам» за організацію електронних торгів) пов`язане зі здійсненням приватним виконавцем примусового виконання виконавчого документа та відповідає нормам ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження».

Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати таких витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження».

Суду не надано підтверджень, що будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження позивачем оскаржувались та були визнані незаконними.

Водночас виконавче провадження було відкрито, після цього проводились виконавчі дії по виконанню виконавчого напису нотаріуса, що виключає факт абсолютної безпідставності набуття грошових коштів відповідачем приватним виконавцем Фесик М. О.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог до приватного виконавця Фесик М. О. про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Вимога позивача про стягнення з приватного виконавця 3 процентів річних та інфляційних втрат є похідною, тому суд першої інстанції правильно відмовив у цій частині позову.

Враховуючи те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження завдання йому моральних страждань діями (бездіяльністю) приватного виконавця Фесик М. О., які протиправними у встановленому законом порядку не визнавалися, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив і у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що приватний виконавець Фесик М. О. допустила протиправну бездіяльність та не зупинила виконавче провадження, хоча їй станом на 10 липня 2020 року було відомо про існування ухвали Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року про відкриття апеляційного провадження щодо оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року у справі № 761/14788/19, відхиляються судом, оскільки не підтверджені належними доказами. Водночас, із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця Фесик М. О. із заявою про зупинення виконавчого провадження № 61886155 разом із належно завіреною копією ухвали суду про відкриття апеляційного провадження 13 липня 2020 року (т. 1 а. с. 163-166) та в цей же день приватний виконавець Фесик М. О. винесла постанову про зупинення виконавчого провадження (т. 1 а. с. 172).

Щодо оскарження додаткового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає таке.

Частково задовольняючи заяву приватного виконавця Фесик М. О. про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що розмір стягнення з відповідача становить 24 263,56 грн, а заявлені до відшкодування витрати - 27 000 грн, а тому, враховуючи складність справи, об`єм виконаних адвокатом робіт, час, вказаний як витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, невідповідність зазначеного адвокатом часу перебування в судових засіданнях реальній їх тривалості відповідно до протоколів судових засідань, визначена стороною відповідача сума витрат на професійну правничу допомогу, є завищеною і не являється співмірною, обґрунтованою і пропорційною об`єму здійсненої роботи та наданих послуг, складності справи, а тому дійшов висновку про зменшення розміру її відшкодування до 10 000,00 грн.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно вимог частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 134 ЦПК України кожна із сторін процесу подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла, і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно частини 2 зазначеної статті у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відзиві на позов приватний виконавець просила суд стягнути із позивача на її користь витрати на правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції приватний виконавець Фесик М. О. надала: копію договору про надання юридичних послуг від 01 листопада 2020 року № 04/09, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Мітракс» в особі директора Салалайка А. А. та приватним виконавцем Фесик М. О., відповідно до умов якого виконавець прийняв зобов`язання надавати замовнику за його замовленням комплекс послуг, вказаний в пункті 2.1.1. договору, а замовник зобов`язався здійснити плату за надані юридичні послуги на умовах та строки, що передбачені умовами цього договору (т. 1 а. с. 138 - 145); копію акту прийому-передачі наданих послуг від 01 листопада 2022 року № 1 згідно з договором про надання юридичних послуг від 01 листопада 2020 року № 04/09, підписаного між приватним виконавцем Фесик М. О. та АО «Мітракс», за яким приватному виконавцю Фесик М. О. надано комплекс юридичних послуг, а саме: підготовка відзиву на позовну заяву, участь у судових засіданнях 25 березня 2021 року, 17 травня 2021 року, 12 серпня 2021 року, 18 листопада 2021 року, 28 вересня 2022 року, 27 жовтня 2022 року, загальною вартістю 27 000,00 грн (т. 2 а. с. 177); копії рахунків на оплату від 31 серпня 2022 року№ 115, від 28 жовтня 2022 року № 152, № 153, № 154, № 155 та платіжних доручень від 04 березня 2021 року № 1600, від 31 серпня 2022 року№ 1582, від 31 жовтня 2022 року № 1919, № 1920, № 1921, № 1922 на загальну суму 27 000,00 грн (т. 2 а. с. 167 - 176).

Представник позивача просив зменшити витрати на правничу допомогу, оскільки заявлена сума є неспівмірною зі складністю справи.

У постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно врахував обставини справи, її складність, ціну позову, обсяг виконаної адвокатом роботи, та, ураховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 10 000,00 грн, які підлягають стягнення з позивача на користь приватного виконавця Фесик М. О.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявників та питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано повну відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», ОСОБА_1 підлягають залишенню без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року та додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 липня 2023 рокузалишенню без змін.

Оскільки подані апеляційні скарги залишаються без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених сторонами у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні.

Разом з тим, адвокат Бабенко Ю.С. в інтересах Фесик М.О. у відзиві на апеляційну скаргу на рішення суду просив стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Фесик М.О. витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, орієнтовний розмір яких складає 15 000 грн (т. 3 а. с. 137).

11 жовтня 2023 року адвокат Бабенко Ю.С. в інтересах Фесик М.О. подав клопотання про приєднання доказів. До зазначеного клопотання долучено рахунок на оплату № 205 від 16.08.2023 року, платіжну інструкцію № 4339 від 16.08.2023 року, акт № 4 прийому-передачі від 31.08.2023 року з детальним описом наданих послуг (т. 3 а. с. 152- 161).

Згідно детального опису про надану правничу допомогу, адвокатом надані послуги, що складаються із підготовки та подачі відзиву на апеляційну скаргу, що оцінено у 8 000 грн та надання усних консультацій у розмірі 2 000 грн ( т. 3 а. с. 157).

Адвокат Поздняков П.В. в інтересах ОСОБА_1 заперечив проти стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі, також заявив про зменшення розміру витрат, посилаючись на те, що обсяг і розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним, до того ж, протягом розгляду справи як в суді першої так і апеляційної інстанції, правова позиція відповідача не змінювалась, що по суті є намаганням стягнути означені витрати у подвійному розмірі.

В той же час, у відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення адвокат Бабенко Ю.С. в інтересах Фесик М.О. зазначив, що понесені витрати за складання відзиву на апеляційну скаргу на додаткове рішення складають 12 000 грн. До відзиву долучив рахунок на оплату № 268 від 24 жовтня 2023 року, платіжну інструкцію №5658, акт № 6 прийому-передачі наданих послуг згідно з договором про надання юридичних послуг від 01.11.2020 року з описом наданих послуг.

Згідно з описом наданих послуг, час витрачений адвокатом на складання відзиву на додаткове рішення, визначений часом загальною кількістю 12 годин.

Аналізуючи заявлену вимогу про відшкодування витрат, понесених на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів відмічає наступне.

Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зазначив, «…надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною…».

У додатковій постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 905/681/19 зазначено, що «перелік таких робіт як усні консультації з клієнтом, не має відношення до процесу розгляду справи та є таким, що позбавлений сенсу».

Проаналізувавши текст відзиву на позовну заяву, поданого у суді першої інстанції, та текст відзиву, поданого на апеляційну скаргу позивача на рішення суду, колегія суддів констатує, що відзиви є ідентичними. Поряд з цим, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір (рішення ЄСПЛ від 28.11.2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії», заява №58442/00),

За таких підстав, понесені витрати щодо складання відзиву на апеляційну скаргу на рішення суду не підлягають відшкодуванню та вже охоплені розміром витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, які були стягнуті судом першої інстанції, окрім того, колегія суддів, застосовуючи вище наведений правовий висновок у справі № 905/681/19, вважає, що витрати на надання усної консультації не є тими витратами, які враховуються при розподілі судових витрат, понесених стороною, а тому, такі витрати також не підлягають відшкодуванню.

Щодо визначеного представником відповідачки розміру витрат, понесених на правову допомогу під час розгляду апеляційної скарги на додаткове рішення, колегія суддів, зважаючи на висновки Верховного Суду, ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності таких робіт та значимості таких дій у справі, колегія суддів доходить до висновку, що зазначений заявником розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн належним чином не обґрунтований, є завищеним та неспівмірним, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за доцільне зменшити заявлений приватним виконавцем Фесик М.О. розмір витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, які підлягають відшкодуванню з ОСОБА_1 на її користь, до 6 000 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп», ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року та додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 липня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Фесик Марії Олексіївни ( АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова