ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/7646/20 Номер провадження 22-ц/814/180/24Головуючий у 1-й інстанції Невеніцин Є.В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Дорош А.І.,Лобова О.А.

секретар: Кириченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк»(правонаступник Акціонерного товариства «Сенс-Банк») , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про захист права власності шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , витребування майна з чужого незаконного володіння

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суд з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк»(АТ «Сенс-Банк»), Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.02.2019 року, індексний номер 45728721; витребуванням нерухомого майна - 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 та передачі його на користь ОСОБА_2 .

Свої вимоги обґрунтовуваі тим, що 19.01.1990 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено шлюб, який розірвано 03.08.2012 року. Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 09.06.2016 року за позивачем визнано право власності на 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 19.08.2008 року між ОСОБА_4 та АКБСР «Укрсоцбанк» укладено іпотечний договір.

В подальшому позивач випадково дізнався, що право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк» на підставі договору іпотеки, а 27.03.2019 року було внесено запис про право власності про реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_5 . Реєстрація права власності за АТ «Укрсоцбнк» на предмет іпотеки та подальше відчуження спірного нерухомого майна на користь ОСОБА_5 відбулось незаконно, з порушенням порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, порушенням вимог ст.ст.35,36,37 Закону України «Про іпотеку», зокрема: жодних вимог іпотекодавець та позивач від АТ «Укрсоцбанк» не отримували; договір про задоволення вимог іпотекодержателя не укладався; АТ «Укрсоцбанк» не надавав державному реєстратору звіт про оцінку предмету іпотеки суб`єктом оціночної діяльності; відсутні докази на підтвердження факту наявності заборгованості за основним зобов`язанням, а також відсутності в реєстрі інформації про зміну іпотекодержателя; станом на дату реєстрації права власності на нерухоме майно за АТ Укрсоцбанк» на нерухоме майно були зареєстровані обтяження щодо відчуження нерухомого майна.

АТ «Альфа-Банк» проти задоволення позову заперечував , просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 також заперечувала проти задоволення позову .

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 28 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк»(правонаступник Акціонерного товариства «Сенс-Банк») , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про захист права власності шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , витребування майна з чужого незаконного володіння залишено без задоволення .

Апеляційна скарга на рішення мотивована тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права , є незаконним та необґрунтованим.

Мотивуючи вказане апелянт ОСОБА_2 вказує , що відповідно до ст..60 СК України , майно набуте подружжям за час шлюбу , належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з подружжя не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 09 вересня 2016 року по справі №640/13604/16-ц в порядку поділу спільного майна подружжя за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/3 частину квартири , що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2

Тож, реєстрація права власності за АТ «Укрсоцбанк» на предмет іпотеки та подальше відчуження спірного нерухомого майна на користь ОСОБА_5 відбулося незаконно , з порушенням порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та порушенням вимог ст..ст.35,36,37 ЗУ «Про іпотеку».

В скарзі зазначено , що спірна квартира належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . При цьому , оскільки ОСОБА_2 не є стороною договору купівлі-продажу спірної квартири укладеного 27 березня 2019 року за реєстровим №1106 з ОСОБА_5 , то він має право на витребування своєї частки квартири з чужого незаконного володіння.

В даному випадку відчуження квартири за правочином від 27 березня 2019 року відбулося після проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за АТ «Укрсоцбанк» , при цьому Позивач , як співвласник нерухомого майна не надав жодним особам права розпорядження своєю часткою у спільному нерухомому майні .

А отже, 1/3 частки спірної квартири вибула з володіння власника без його волі , що є підставою для витребування частки квартири позивача з незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 .

Апелянт просить скасувати рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 28 вересня 2021 року , та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі.

ОСОБА_5 , надала відзив на апеляційну скаргу , у якому вказує, що на час реєстрації права власності на спірну квартиру , було встановлено відсутність прав власності на даний об`єкт за іншими суб`єктами , відсутність заборон, арештів, іпотек та інших відомостей. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення рішення без змін.

Також до суду надійшов відзив від АТ «Сенс-Банк». В відзиві зазначено , що АТ «Сенс-Банк» заперечує проти всіх доводів апеляційної скарги та проти всіх обставин якими позивач обґрунтовує свої вимоги , апеляційну скаргу вважає безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Від представника ОСОБА_2 , адвоката Касьяненка Д.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи , яке вмотивоване тим , що адвокат надає правову допомогу іншій особі у кримінальному провадженні під час проведення допиту що призначено на 24.01.2024 на 11:30 год.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У постанові від 01 жовтня 2020 року справа№361/8331/18 Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Із аргументів клопотання про відкладення вбачається, що причиною неявки до суду апеляційної інстанції представника позивача є надання переваги участі у розгляді іншої справи. Отже, оскільки доказів на підтвердження доводів клопотання суду не надано , скаржник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі , клопотань про відкладення розгляду справи із поважних причин від інших учасників справи до суду не надходило , колегія суддів вважає за можливе розглянути справу.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.

19.08.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладеного іпотечний договір №830/27/14-4/48/8-219, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодаржателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань майнові права на незакінчену будівництвом трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Вартість предмету іпотеки становить 422 802,63 грн, що еквівалентно сумі 87 300 доларів США. Згідно п. 1.6 договору іпотекодавець гарантує, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. За п.1.10 договору після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію нерухомого майна збудована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки.

Згідно п.2.1.5, 2.1.14 договору іпотекодавець протягом одного дня з моменту, як йому стане відомо про будь-які прямі або опосердковані зазіхання з боку третіх осіб на предмет іпотеки, зобов`язаний повідомляти про це іпотекодержателя. Не пізніше наступного дня після змін надавати іпотекодержателю відомості про будь-які зміни, що відбулися чи відбуваються з предметом іпотеки, в тому числі, про зазіхання на нього з боку третіх осіб.

За п.2.4.3 договору у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За п.3.1 договору у разі порушення іпотекодавцем умов визначених п.п. 2.1.1-21.20 цього договору іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку визначеному у п.2.4.4 цього договору.

Статтею 4 договору визначено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізації, зокрема на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі в порядку встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Договором №1 внесені зміни до іпотечного договору щодо змісту та розміру основного зобов`язання, строк і порядок його виконання, зокрема внесено зміни до порядку звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, п.4.5.4 визначено, що на підставі цього застереження, яке є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 3.3.10 договору кредиту №830/27/14-4/12/8-264 від 19.08.2008 року, укладеним між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 , визначено, що позичальник зобов`язаний протягом п`яти робочих днів повідомляти кредитора про повну або часткову втрату предмету забезпечення, а також про факти розлучення, одруження та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов`язання за кредитним договором.

27.02.2019 року право власності на спірну квартиру зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк» державним реєстратором приватним нотаріусом Остапенко Є.М.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 вказаного Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 даного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до вказаного Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація прав проводиться за заявою шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля іпотекодержателя та вчинення ним дій, передбачених законом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення судом першої інстанції встановлено , що ОСОБА_4 в порушення умов п.2.1.5,- 2.1.14 договору не повідомила іпотекодержателя про факт перебування у шлюбі та можливість зазіхання з боку третіх осіб на предмет іпотеки. Крім іншого ОСОБА_4 не повідомила іпотекодержателя про наявність судового рішення Київського районного суду міста Харкова від 09 червня 2016 року за позивачем визнано право власності на 1/3 частини спірної квартири.

ОСОБА_2 у свою чергу , за наявності судового рішення від 2016 року не здійснював державну реєстрацію права власності на частину спірної квартири , із вимогами про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів на підставі відсутності нотаріальної згоди подружжя на укладення таких договорів , до суду не звертався .

Крім цього, приватним нотаріусом КМНО Остапенко Є.М. перевірено наявність в державному реєстрі іпотек відповідного запису про державну реєстрацію іпотеки згідно договору іпотеки від 19 серпня 2008 року. Станом на момент подання заяви, зазначений запис містився у Державному реєстрі іпотек, що свідчить про факт невиконаного іпотекодавцем зобов`язання за кредитним договором/договором іпотеки. Вказаний договір іпотеки у статті 4 містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно відомостей , що містилися у реєстрі прав на нерухомість ОСОБА_4 була одноособовим власником квартири.

Таким чином, іпотекодержатель, як установа, яка має відповідне право вимоги за кредитним та іпотечними договорами від 19 серпня 2008 року, звернувся із заявою до приватного нотаріуса про здійснення ним державної реєстрації його права власності на іпотечне майно, при цьому надавши усі документи, необхідні для здійснення нотаріусом вказаної реєстраційної дії.

У зв`язку із наведеними, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність дій приватного нотаріуса КМНО Остапенко Є.М. при проведенні ним державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк».

Щодо посилань скаржника на неотримання повідомлення направленого приватним нотаріусом Дудіновій С.М. , а ні нею а ні позивачем . Згідно рекомендованого повідомлення направленого ОСОБА_4 на адресу АДРЕСА_4 , остання отримала поштове відправлення 11 жовтня 2017 року , про що міститься особистий підпис ОСОБА_4 (т.2 а.с.8) Попри посилання на неотримання позивачем та третьою особою повідомлення (вимоги) нотаріуса сторонами не доведено вказаного факту , суд зазначає що доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Крім того , як вірно встановлено судом першої інстанції , оскільки ОСОБА_2 не є іпотекодавцем , у банку був відсутній обов`язок щодо направлення йому відповідної вимоги .

Також , спростовуються наявними по справі доказами і доводи скаржника , щодо відсутності правових підстав для проведення реєстраційних дій з іншим об`єктом нерухомості , адже предметом іпотеки були майнові права на незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_5 . Оскільки , згідно іпотечного договору , а саме п.1.10 Після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію нерухомого майна , зазначеного в п.1.1. цього договору а також після оформлення та реєстрації в установленому законодавством України порядку права власності на нього за іпотекодавцем , збудована нерухомість продовжує бути Предметом іпотеки. Вказаний пункт та іпотечний договір в цілому є дійсними , сторонами не оспорювались , недійсними не визнавались, відтак реєстраційні дії було здійснено за наявності відповідного права на їх вчинення у реєстратора.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І.Дорош

О.А. Лобов