ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» лютого 2024 року

м. Харків

справа № 641/4318/23

провадження № 22ц/818/200/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю. М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2023 року в складі судді Курганникової О.А.

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що вона з 18 квітня 2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого вони мають двох синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначила, що шлюбно-сімейні відносини між ним фактично припиненні з початку 2021 року та станом на даний час відсутні повністю. Підставою для фактичного припинення шлюбно-сімейних відносин сталі різні погляди на подальшу розбудову шлюбу між ними, неможливість знайти спільний знаменник у щоденному житті, сварки на побутовому рівні.

Вказала, що на теперішній час їхня сім`я існує формально, кожний з них веде окреме самостійне життя без спільного бюджету та витрат на утримання один одного.

Просила розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований у Комінтернівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 180.

01 вересня 2023 року ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції заяву про визнання позову.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено у повному обсязі, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 18 квітня 2003 року у Комінтернівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 180 - розірвано; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Так, всупереч чинному законодавству суд першої інстанції задовольнив позов позивачки, не зазначив наслідки розірвання шлюбу для дітей, не з`ясував їх потреби, які об`єктивно пов`язані з розірванням шлюбу.

26 грудня 2023 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_2 надійшли доповнення до апеляційної скарги, які мотивовані тим, що завідомо неправдива інформація в рішенні суду матиме негативні для нього наслідки в аспекті подальшого поділу спільного майна подружжя, адже констатація неправдивої дати фактичного припинення шлюбних відносин (з початку 2021 року) вплине для визначення дійсного обсягу набутого у шлюбі майна. Також просив поновити строк на подання даного доповнення та доказів з посиланням на те, що він з 13 лютого 2023 року є військовослужбовцем Збройних Сил України у зв`язку із мобілізацією, що унеможливлює належним чином здійснювати захист своїх прав та інтересів в суді, а також дотримуватися процесуальних строків.

Відповідно до частин 1,2 статті 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна надати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи, в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Згідно з статтею 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи рішення суду ухвалено 14 вересня 2023 року, тому строк на апеляційне оскарження закінчився 16 жовтня 2023 року (перший робочий день після вихідних днів). В свою чергу апеляційну скаргу подано 12 жовтня 2023 року, а доповнення до апеляційної скарги подано до суду 26 грудня 2023 року, тобто з пропуском на її подачу більше двох місяців.

Колегія суддів зазначає, що неможливість подання доповнень до апеляційної скарги ОСОБА_2 в межах строку на апеляційне оскарження з підстав того, що він з 13 лютого 2023 року є військовослужбовцем Збройних Сил України у зв`язку із мобілізацією не є поважними причинами, оскільки скаржник не позбавлений права здійснювати захист своїх прав та інтересів через представника.

Сутність права на доповнення чи зміну апеляційної скарги полягає, зокрема, у можливості скаржника протягом строку на апеляційне оскарження уточнити підстави для такого оскарження, змінити мотивувальну частину апеляційної скарги та/або вимоги апеляційної скарги в контексті того, які саме норми матеріального чи процесуального права порушено судами попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних рішень тощо.

Отже, підстави, вказані скаржником у підтвердження відсутності у нього можливості звернутись до апеляційного суду з доповненням до апеляційної скарги у строк на апеляційне оскарження, не можуть бути визнані судом поважними.

З огляду на викладене, доповнення до апеляційної скарги відповідачем подані поза межами строку на апеляційне оскарження, а тому не можуть бути враховані судом при розгляді апеляційної скарги.

Судом також встановлено, що доповнення до апеляційної скарги, подані відповідачем, серед іншого, не містять доказів надсилання копій відповідних доповнень іншим учасникам справи, що також є підставою для не врахування судом таких доповнень та залишення їх без розгляду.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для розірвання шлюбу між сторонами.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 18 квітня 2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі, зареєстрованому Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 180 (а.с.4,5).

Від шлюбу сторони мають двох синів, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7).

Статтею 51 Конституції України та статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1статті 110 СК України).

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Незгода лише будь - кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що сімейні відносини між сторонами припинені. Подальше сімейне життя чоловіка і дружини та збереження сім`ї є неможливим, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки.

Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 369/7035/18, (провадження № 61-1658св20).

Суд першої інстанції, з урахуванням зазначених вимог закону та встановлених обставин у справі, на підставі досліджених доказів, яким надано належну правову оцінку встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Доводи ОСОБА_2 щодо того, що суд першої інстанції не зазначив наслідки розірвання шлюбу для дітей, не з`ясував їх потреби, які об`єктивно пов`язані з розірванням шлюбу колегія суддів відхиляє, оскільки суд розглядає справу в межах вимог, які пред`явив позивач. Вимог щодо визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів тощо позивачка не заявляла. Щодо часу придбання обсягу набутого у шлюбі майна, судова колегія зазначає, що вимоги щодо поділу майна подружжя позивачка також не заявляла, а час його придбання повинен доводитися відповідними доказами.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач в апеляційній скарзі не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для розірвання шлюбу.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю. М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 05 лютого 2024 року.