Провадження №2/748/43/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2024 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Хоменко Л.В.

секретаря Базарної М.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Кашуби М.О.,

представника відповідача адвоката Бабинця С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судові витрати покласти на відповідача. Вимоги мотивує тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків відносно своїх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не проявляє зацікавленості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами синів, не забезпечує їх матеріально, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання, майже не спілкується з ними, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються як ухилення батька від виховання дітей та свідомого нехтування своїми обов`язками.

Ухвалою судді Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2023 року відкрито провадження у справі.

20 вересня 2024 року представником відповідача адвокатом Бабинцем С.П. подано відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, що підтверджують вимоги, що відповідач ухиляється від спілкування з дітьми, не надає їм матеріальну допомогу, або в будь-який інший спосіб не виконує своїх батьківських обов`язків. Відсутні будь-які документи, що підтверджують протиправність дій відповідача, ухилення його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кашуба М.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Позивач зазначила, що відповідач з 2019 року, як вони стали проживати окремо, з дітьми не спілкується, не цікавиться їх життям, допомоги на їх утримання, окрім аліментів, не надає. Під час вторгнення війск рф відповідач завчасно виїхав за кордон, з дітьми взагалі не спілкується. Вважає, що відповідач формально звернувся до органу опіки про встановлення побачень з дітьми без наміру їх реалізувати.

Представник відповідача адвокат Бабинець С.П. у судовому засідання позовні вимоги не визнав, просив не позбавляти відповідача батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей. Зазначив, що відповідач є офіцером ЗСУ, отримав службове житло, яке після розручення залишив дітям, сам проживає на дачі, зі своєї пенсії сплачує аліменти. Відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав. За родом діяльності відповідач часто перебуває за кордоном, тому не має змоги спілкуватись із дітьми так, як йому б хотілось, тим більше позивач забороняє йому спілкуватись з молодшим сином, у зв`язку з чим він звернувся до органу опіки із заявою про встановлення порядку спілкування з дітьми. Вважав, що позивач не довела належними доказами підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Представник третьої особи - Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, рішення просили ухвалити з урахуванням інтересів дітей.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданих суду копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 неповнолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є синами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.13-14).

Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу від 25 липня 2013 року (а.с.14).

Охорона дитини в Україні регулюється Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини (1989р.), міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейним кодексом України, а також іншими нормативно-правовими актами, що регулюють суспільні відносини у даній сфері.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім - права батьків.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі №461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що «звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року)».

Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року).

Суд бере до уваги, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).

Згідно ч.2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ч.2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.

Відповідно до положень діючого Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 164 СК України, в разі ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, щодо неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків позивач надала копію довідки класного керівника Чернігівського кооперативного фахового коледжу Чернігівської облспоживспілки про те, що батько ОСОБА_2 контакту з коледжем не підтримує. За час навчання з 02 вересня 2021 року в коледж не з`являвся, навчальною діяльністю та поведінкою дитини не цікавився, з класним керівником не спілкувався. (а.с.15).

Такі докази позивача суд оцінює критично, оскільки, не є беззаперечним обов`язком лише батька відвідувати коледж, де навчається дитина, чи лікаря, приймаючи до уваги той факт, що відповідач часто виїзджає за межі України.

Також, як на підставу позбавлення батьківських прав позивач зазначає, що відповідач не приймає жодної участі в утриманні дітей, однак, як вбачається з довідки від 18 жовтня 2023 року, наданої державним виконавцем Деснянського відділ ДВС у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиці та з довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 18 вересня 2023 року станом на 01 вересня 2023 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів відсутня. Згідно даних АСВП утримана сума по виконавчому провадженню № НОМЕР_5 за період з 22 березня 2021 року по 14 червня 2022 року становить 80 666 грн. 95 коп (а.с.65, 42).

Позиваемч надано Психологічний висновок щодо психодіагностичного обстеження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно якого хлопчик психологічно більш близький до матері ніж до батька, образ батька та його роль в родині психологічно замінив вітчим ОСОБА_5 , з яким у нього склались добрі та теплі стосунки. Постать реального батька є витісненою з актуального соціального життя хлопчика. ( а.с. 70-71)

Суд погоджується з доводами представника відповідача, що зазначений психологічний висновок не є висновком експерта, проведений на замовлення сторони позивача, з якою проживає дитина, таким чином оцінюється судом у співставленні з іншими доказами.

Отже, обставини, на які посилається позивач у позові та встановлені судом, не свідчать про невиконання батьком своїх батьківських обов`язків, та відповідно про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав. На думку суду, твердження позивача, що відповідач не спілкується з синами, не цікавиться їх життям та здоров`ям не може бути достатнім вагомим доказом для застосування крайнього заходу впливу на відповідача, який заперечує щодо позбавлення батьківських прав, мотивуючи це тим, що позивач чинить перешкоди у спілкуванні з меншим сином.

Крім того, сам по собі виїзд відповідача за кордон ( а.с. 60), не свідчить про доведеність підстав для позбавлення його батьківських прав.

Посилання позивачки на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про прояв інтересу відповідача до дитиній та можливість зміни його відношення до своїх синів та ставлення до виховання, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 753/2025/19 вказав, що факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про інтерес батька до дитини.

Як вбачається з повідомлення Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради від 21 вересня 2023 року, в управлінні перебуває на розгляді заява ОСОБА_2 щодо встановлення графіку спілкування з малолітнім сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.51).

Крім того, відповідач заперечує проти позову, відповідно уклав договір з адвокатом Бабинцем С.П. про представлення його інтересів у суді. ( а.с. 40)

Зазначене у сукупності свідчить про прояв інтересу відповідача до своїх синів та бажання спілкування з ними.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Подібний висновок викладений в постанові Верховного суду від 13 липня 2022 року в справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21).

У судовому засіданні заслухана думка неповнолітнього сина сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, проте висловлені ним обставини, що батько погано ставився до матері та до нього, мали місце ще до розірвання шлюбу сторін. Після розірвання шлюбу між батьками відповідач зі слів ОСОБА_6 спілкувався з синами, ОСОБА_6 , навіть, був у батька вдома, рідше, чим із старшим сином, але батько спілкувався із молодшим своїм сином.

Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дітей, суд вважає, що думка сина сторін важлива при вирішення даного спору, але вона не вирішальна, позиція матері, з якою він проживає, може впливати на сприйняття тих чи інших обставин її сином.

За висновком Управління (служба) у справах дітей виконавчого комітету Чернігівської міської ради, підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відсутні( а.с. 63,64).

Суд вважає, що висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , який оцінено у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, які не містять відомостей щодо наявності виключних обставин та не свідчать про умисне ухилення відповідача від батьківських обов`язків, а тому не встановлено законних підстав для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав.

Доводи позивача про те, що з 2019 року відповідач не спілкується з синами, участі у їх вихованні та додаткових витратах не бере, сплачуючи лише аліменти, тобто приймає мінімальну участь у матеріальному забезпеченні дітей, не є достатніми підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, що є крайнім заходом впливу.

Отже, достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав не встановлено. З матеріалів справи не вбачається наявність виняткових обставин, які б могли виправдати розірвання сімейних зв`язків між батьком та дітьми.

Установивши відсутність фактів умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно до його синів, а також приймаючи до уваги те, що батько дітей проти позбавлення батьківських прав заперечує та бажає брати участь у вихованні дітей, звернувся із відповідною заявою до органу опіки та піклування, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі відмови у позові покладається на позивача.

Керуючись вищевикладеним, на підставі ст.ст. 12, 13, 81, 258-259, 263, 264, 265, 352, 354, 355, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , третя особа Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, про позбавлення батьківських прав відносно його неповнолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , картка платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 , картка платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст рішення суду складено 01 лютого 2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому не було вручено рішення у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Хоменко Л.В.