Номер провадження: 22-ц/813/846/24
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/27807/21

Провадження номер: 22-ц/813/846/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Трофименка О.О.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відшкодування перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Петренка В.С. 31 травня 2022 року, повний текст рішення складений 06 червня 2022 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму грошових коштів у розмірі - 1 948 662,00 грн. в рахунок суми, яка є перевищенням 90% вартості предмета іпотеки за іпотечним договором від 28.07.2016 року, над розміром забезпеченою іпотекою вимог іпотекодержателя за договором позики грошей від 28.07.2016 року. Також позивачка просить стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі - 11 350,00 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що 28 липня 2016 року між нею, ОСОБА_1 , та відповідачем, ОСОБА_2 , було укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №1691.

Згідно договору позики ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняла у приватну власність грошову суму в розмірі - 2 800 000 грн., що в еквіваленті за домовленістю сторін складає - 112 000 доларів СІНА, строком - до 28 січня 2017 року включно, який може бути продовжений за взаємною згодою сторін.

У забезпечення виконання договору позики 28.07.2016 року між нею, ОСОБА_1 та відповідачем, ОСОБА_2 , було укладено іпотечний договір, посвідчений 28.07.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., реєстровий №1693, а також договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між нею, ОСОБА_1 , та відповідачем, ОСОБА_2 , посвідчений 28.07.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., реєстровий №1696.

Предметом іпотечного договору виступало наступне нерухоме майно: - нежиле приміщення загальною площею 97,1 кв. м., розміщене за адресою АДРЕСА_1 ; -нежитлове першого поверху, загальною площею - 88,9 кв. м., що знаходиться за адресою - АДРЕСА_2 .

Позивачка зазначає, що зі змісту п. 1.1. іпотечного договору вбачається, що іпотека за цим договором забезпечує виконання таких вимог іпотекодержателя: - повернення позики за договором позики грошей, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 28.07.2016 року та зареєстрованого за № 1691; - відшкодування збитків та витрат, викликаних порушенням договору позики грошей у сумі заподіяних збитків та витрат.

Пунктом 2.3. іпотечного договору встановлено, що сторони оцінили предмет іпотеки, за взаємною згодою, з урахуванням ринкових цін у розмірі 3 674 216,00 грн.. При цьому, сторони погодились з тим, що вартість предмету іпотеки, зазначена у цьому пункті Договору, є умовною вартістю предмета іпотеки на момент передачі його в іпотеку. Реалізація предмета іпотеки у випадку примусового стягнення буде здійснюватись за цінами, що реально склалися на аналогічне предмету іпотеки майно на момент його реалізації, на підставі оцінки, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності згідно діючого законодавства України.

Згідно п. 6.2, та п.6.3 іпотечного договору, передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання основного зобов`язання, тобто вищевказаного договору позики грошей, іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до п. 8 договору про задоволення вимог іпотекодержателя, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку, серед іншого, шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, в рахунок виконання зобов`язань за договором позики.

Як вказує позивачка, у зв`язку з порушенням нею умов договору позики, відповідач реалізував право з переходу до нього права власності на предмет іпотеки. Внаслідок чого, 07.03.2017 року за рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» №34180250 та №34180251, відповідач набув право власності на нерухоме майно, що виступало предметом іпотечного договору та договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Позивачка зазначає, що відповідач задовольнив свої вимоги за договором позики шляхом набуття права власності на нерухоме майно. Ймовірна ринкова вартість якого, згідно висновку судового експерта Дзіньки А.І. №968/2020 за оціночно-будівельною експертизою від 09.11.2020 року станом на 01.03.2017 року складала - 2 825 000 грн. за одним об`єктом, а ймовірна ринкова вартість нежилих приміщень другого об`єкту складала - 2 580 000 грн..

Позивачка стверджує, що постановою Одеського апеляційного суду від 11.11.2020 року (справа №501/491/18) було встановлено, що іпотекодержатель (відповідач) 07.03.2017 року за рахунок предмета іпотеки (нерухомого майна) задовольнив свої вимоги, як щодо повернення позики за договором позики грошей, так і щодо відшкодування збитків та витрат, викликаних порушенням договору позики грошей.

Позивачка вказує, що згідно змісту нотаріально засвідченої заяви-попередження відповідача від 02.02.2017 року сума боргу, яку мала сплатити вона, ОСОБА_1 , становила - 2 915 838,00 грн., а 90% від сумарної ринкової вартості нерухомого майна становило - 4 864 500 грн., оскільки розраховується як добуток ринкової вартості станом на 01 березня 2017 року - 5 405 00,00 грн. та 90%.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 37 Закону України «Про іпотеку», п. 6.3. іпотечного договору та п. 10 договору про задоволення вимог іпотекодержателя, позивачка вважає, що 07.03.2017 року, в момент набуття права власності, у відповідача виник обов`язок відшкодувати їй перевищення 90% вартості предмету іпотеки (нерухомого майна) над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, а саме - виник обов`язок сплатити їй, ОСОБА_1 , кошти у сумі - 1 948 662,00 грн., що є різницею між 90% вартості іпотеки (4 864 500,00 грн.) та розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя (2 915 838,00 грн.) - 1 948 662,00 грн. = 4 864 500,00 грн. 2 915 838,00 грн..

У зв`язку із цим, як зазначає позивачка, реалізуючи права, передбачені ст. 37 Закону України «Про іпотеку», 26.07.2021 року позивачка звернулась до відповідача з вимогою про відшкодування перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог у розмірі - 1 948 662,00 грн.. Згідно інформації з офіційного сайту Укрпошти про рух поштового відправлення 29.07.2021 року відповідач отримав вимогу, а вже 30.07.2021 року повернув лист відправнику (позивачу).

Станом на дату звернення до суду на її адресу від відповідача не надходило будь-якої відповіді за зазначеною вимогою (Т. 1, а. с. 1 - 8).

Позиція відповідача в суді першої інстанції

ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву просить в її задоволенні відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування наданого відзиву відповідач посилається на те, що відповідно до пункту 8 договору позики сторони узгодили, що якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики (та/або її частину) у встановлений строк, позичальник зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця: - суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення; - 100% річних від простроченої суми; - пеню у розмірі 1,5% від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, за кожний день прострочення та за кожне відповідне неналежне виконання умов цього договору.

Відповідач зазначає, що відповідно до змісту його нотаріально засвідченої заяви-попередження від 12.02,2017 року, на яку посилається позивачка, він, ОСОБА_2 , повідомив її про те, що згідно п. п. 3, 7 договору позики грошей просить її виконати умови вищевказаного договору позики грошей та на протязі 30 днів з дня отримання цього повідомлення повернути частину позиченої суми грошей у гривні, що буде еквівалента за встановленим Національним банком України курсом станом на день повернення позики сумі - 108 000 доларів США, а також сплатити пеню, розмір якої передбачено п. 8 вищевказаного договору позики грошей, остаточна сума якої буде уточнена на дату звернення стягнення.

Відповідно до п. 6.3, п. 6.6. іпотечного договору, п. 8 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а також ст. 37 Закону України «Про іпотеку», повідомив про те, що він прийняв рішення про звернення стягнення на вищевказане нерухоме майно шляхом реєстрації права власності на своє ім`я в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у порядку, встановленому законом, на підставі експертної оцінки, яка буде виконана будь-яким суб`єктом оціночної діяльності, на момент звернення стягнення на вищевказаного нежилого приміщення та нежилих приміщень першого поверху.

Таким чином, твердження позивачки щодо розміру її зобов`язання перед ним, ОСОБА_2 , є хибними, оскільки нею не враховано зобов`язання по сплаті штрафних санкцій.

Також відповідач вказує, що згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 28 липня 2016 року, укладеного між ним, ОСОБА_2 , та позивачкою, ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №1696, між іпотекодавцем та іпотекодержателем укладений іпотечний договір, відповідно до якого предметом іпотеки є нерухоме майно: - нежиле приміщення, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з нежитлового приміщення, загальною - площею 97,1 кв. м.. Оціночна вартість вищезгаданого нежилого приміщення, згідно звіту про оцінку майна, складеного ПП «БРОКБІЗНЕСКОНСАЛТ» 27.07.2016 року, становить - 1 918 106,00 грн.; - нежилі приміщення першого поверху, що знаходяться за адресою - АДРЕСА_2 , які в цілому складаються з нежилих приміщень першого поверху, загальною площею - 88,9 кв. м.. Оціночна вартість вищезгаданих нежилих приміщень першого поверху, згідно звіту про оцінку майна, складеного ПП «БРОКБІЗНЕСКОНСАЛТ» 27.07.2016 року становить - 1 756 110,00 грн..

Згідно пункту 12 вказаного договору, вартість предмету іпотеки, за якою іпотекодержатель набуває його у власність, або продає його від свого імені, в рахунок виконання основного зобов`язання, за домовленістю сторін становить - 3 674 216,00 грн.. На момент переходу права власності вищезазначена вартість предмету іпотеки має бути уточнена на підставі оцінки, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності. іпотекодержатель має право визначати суб`єкта оціночної діяльності.

Після звернення стягнення на предмет іпотеки позивачка висловила своє бажання їх оцінити у розмірі - 5 405 009,00 грн..

Відповідач вважає, що з урахуванням ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», 90% вартості предмета іпотеки складає - 3 638 094,00 грн. = 4 042 327 грн. х 90%.

За таких обставин, відповідач вважає, що відшкодуванню позичальнику могло б підлягати - 722 256,3 грн. виходячи із розрахунку - 3 638 094 грн. - 2915838 грн..

Однак, на думку відповідача, навіть із врахуванням вказаного залишку - 722 256,3 грн., у нього також не виник обов`язок їх сплатити через нараховані штрафні санкції.

Щодо посилань позивачки на постанову Одеського апеляційного суду від 11.11.2020 року по справі № 501/491/18, відповідач вказує, що апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції з підстав неправильного застосування норм матеріального права. В частині законності підстав нарахування штрафних санкцій у розмірі - 2 097 300,51 грн. апеляційний суд з рішенням суду першої інстанції погодився. Висновки апеляційного суду також підтвердив Верховний Суд у постанові від 17 березня 2021 року.

Окрім того, як зазначає відповідач, Верховний Суд у своїй постанові зазначив, що оціночна вартість нежилого приміщення по АДРЕСА_1

становить - 2 113 165 грн., оціночна вартість нежилого приміщення по АДРЕСА_2 становить - 1 929 162 грн..

Таким чином, на думку відповідача, вказане повністю спростовує намагання позивачки переоцінити спірні об`єкти з метою безпідставного стягнення з відповідача неіснуючої різниці у вартості колишнього предмету іпотеки.

Також відповідач не погоджується із наданим позивачкою до позовної заяви висновку судового експерта Дзіньки А.І., яким проведено оціночно-будівельну експертизу №968/2020 від 09.11.2020 року, оскільки обстеження та фотофіксація об`єктів дослідження експертом не проводились. Обставини щодо власника приміщень є невірними. Експерт виходив із припущень щодо використання приміщень. Експертом вказано про ймовірність ринкової вартості приміщення. Висновок експерта не відповідає положенням ст. 102 ЦПК України, не є категоричним та не може бути врахований судом під час розгляду справи.

Крім того, відповідач просить суд застосувати до вимог ОСОБА_1 строки позовної давності, відповідно до ст. 267 ЦК України, оскільки він 07.03.2017 року за рахунок предметів іпотеки задовольнив свої вимоги щодо повернення позики за договором позики грошей. Тобто позивачці 07.03.2017 року було достовірно відомо про вказані обставини, тобто про можливе порушення її прав, у зв`язку з чим, строк позовної давності сплинув - 07.03.2020 року. З позовом до суду про стягнення відшкодування перевищення вартості іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог ОСОБА_1 звернулася - 17.09.2021 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову у повному обсязі (Т. 1, а. с. 98 - 105).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31.05.2022 року залишено без задоволення вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 ..

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що розмір основного боргу складає - 2 939 015,00 грн., розмір штрафних санкцій, а саме - процентів та пені складає - 1 981 209,42 грн., загалом розмір заборгованості складав - 4 920 224,42 грн..

Оціночна вартість нежитлових приміщень на момент звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто станом на 07 березня 2017 року, складає: - оціночна вартість нежилого приміщення по АДРЕСА_1 , становить - 2 113 165 грн.; - оціночна вартість нежилого приміщення по АДРЕСА_2 , становить - 1 929 162 грн.. Разом - 4 042 327,00 грн..

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що вартість предмета іпотеки не перевищує розмір забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя (Т. 1, а. с. 181 - 198).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 31.05.2022 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що помилковими є висновки суду про те, що вартість предмета іпотеки не перевищує розмір забезпеченого іпотекою вимог іпотекодержателя. Умовами Договору іпотеки не передбачено покриття за рахунок предмета іпотеки вимог кредитора, які нараховані в порядку ст. 625 ЦК України (Т. 1, а. с. 203 207).

Позиція відповідача в апеляційній інстанції

Адвокат Левіт В.С., діючий від імені ОСОБА_2 , у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача зазначає, що штрафні санкції, за рахунок яких були задоволенні вимоги кредитора та іпотекодержателя, передбачені як умовами договору позики, так і умовами іпотечного договору, що спростовує доводи апеляційної скарги.

Крім того вказує, на законність нарахування штрафних санкції, які також встановлені в постанові Верховного Суду від 17.03.2021 року у справі №501/491/18 (Т. 1, а. с. 222 - 224).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.08.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху (Т. 1, а. с. 214).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто недоліки, зазначені в ухвалі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.10.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 31.05.2022 року(Т. 1, а. с. 220 - 220 зворотна сторона).

28.11.2022 року від адвоката Левіта В.С., діючого від імені ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу (Т. 2, а. с. 222 - 224).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.12.2022 року призначено справу до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 1, а. с. 228).

Згідно Рішення Вищої ради правосуддя від 21.02.2023 року №126/0/15-23 суддю ОСОБА_3 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у відставку.

На підставі цього та керуючись Положенням про АСДС, було здійснено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.03.2023 року вказану цивільну справу прийнято до провадження іншої колегії суддів. Справу призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду в порядку загального позовного провадження (Т. 2, а. с. 3 3 зворотна сторона).

Адвокат Левіт В.С., діючий від імені ОСОБА_2 , у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді в апеляційному суді, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення сторонами своєї правової позиції у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь в судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь в судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Встановлені неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

28 липня 2016 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір позики грошей, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., реєстровий № 1691.

Згідно пункту 1 договору позики грошей від 28 липня 2016 року, позикодавець передав, а позичальник прийняв у приватну власність грошову суму в розмірі - 2 800 000 грн., що в еквіваленті за домовленістю сторін складає - 112 000 доларів США. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю в строк та на умовах, передбачених цим договором, позику у вищезазначеному розмірі.

Згідно пункту 3 договору позики грошей сторони домовились, що позичальник зобов`язаний повернути (погасити) суму грошових коштів, зазначену в пункті 1 цього договору, в повному обсязі в строк до 28 січня 2017 року включно, який може бути продовжений за взаємною згодою сторін.

Пунктом 3.1 договору позики грошей сторони узгодили, що у випадку зміни курсу гривні до долара США, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики (частини позики) відповідав доларовому еквівалентові за курсом доларів США, встановленим Національним банком України на дату повернення позики (частини позики).

Відповідно до пункту 3.2 договору позики грошей повернення позиченої суми грошей повинно вчинятися за наступним графіком - до 28 числа кожного місця, починаючи з 28 липня 2016 року по 28 грудня 2016 року, у гривні, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становитиме - 2 тис. доларів США, а решту суми у гривні, що в еквіваленті за домовленістю сторін становитиме - 100 тис. доларів США - по 28 січня 2017 року.

Пунктом 7 договору позики грошей визначено, що в разі, коли позичальник не поверне позикодавцю позику (або її частину) у встановлений строк (або достроково у випадках, передбачених цим договором та/або іпотечним договором), позикодавець вправі стягнути заборгованість за позикою та штрафні санкції, згідно пункту 8 цього договору в примусовому порядку відповідно до діючого законодавства України.

Згідно пункту 8 договору позики грошей якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики (та/або її частину) у встановлений строк, позичальник зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 100% річних від простроченої суми, а також пеню у розмірі 1,5% від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення та за кожне відповідне неналежне виконання умов цього договору.

Відповідно до пункту 12 договору позики грошей з метою забезпечення обов`язків за цим договором сторони домовились укласти іпотечний договір з накладенням заборони відчуження та здійсненням державної реєстрації обтяжень прав на нерухоме майно, що будуть предметом іпотеки: - нежиле приміщення, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 ; - нежилі приміщення першого поверху, що знаходяться за адресою - АДРЕСА_2 .

28 липня 2016 року між ОСОБА_2 (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) укладено іпотечний договір, посвідчений 28 липня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н. Ю. за реєстровим № 1693, а також договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений 28 липня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н. Ю. за реєстровим № 1696.

За змістом пункту 1.1 договору іпотеки від 28 липня 2016 року іпотека за цим договором забезпечує виконання таких вимог іпотекодержателя: - повернення позики за договором позики грошей, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 28 липня 2016 року та зареєстрованим за № 1691; - відшкодування збитків та витрат, викликаних порушенням договору позики грошей у сумі заподіяних збитків та витрат. Сторони погодили, що розмір основного зобов`язання складає - 2 800 000 грн., що в еквіваленті за домовленістю сторін становить - 112 тис. доларів США.

За рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги та відшкодувати витрати у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, а саме: - вимоги за основним зобов`язанням; - вимоги щодо відшкодування витрат на утримання та збереження предмета іпотеки; - збитки, завдані порушенням основного зобов`язання чи умов цього договору; - витрати, пов`язані з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням, зверненням стягнення на предмет іпотеки, на організацію продажу предмету іпотеки, на підготовку до проведення прилюдних торгів тощо; - витрати у зв`язку з конвертацією коштів, отриманих в результаті реалізації предмета іпотеки, у валюту основного зобов`язання; - інші документально підтверджених витрат іпотекодержателя, якщо вони будуть мати місце (пункт 1.3 іпотечного договору).

Пунктом 2.3 іпотечного договору встановлено, що сторони оцінили предмет іпотеки за взаємною згодою з урахуванням ринкових цін у розмірі - 3 674 216 грн.. При цьому сторони досягли згоди, що вартість предмету іпотеки, зазначена у цьому пункті договору, є умовною вартістю предмета іпотеки на момент передачі його в іпотеку. Реалізація предмета іпотеки у випадку примусового стягнення буде здійснюватися за цінами, що реально склалися на аналогічне предмету іпотеки майно на момент його реалізації, на підставі оцінки, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності згідно діючого законодавства України.

Згідно пунктів 6.2, 6.3 іпотечного договору у випадку невиконання чи неналежного виконання основного зобов`язання іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Документом, що підтверджує безспірну заборгованість позичальника та встановлює прострочення виконання зобов`язання за домовленістю сторін буде вважатись заява, передана іпотекодержателем позичальнику у порядку, встановленому статтею 84 Закону України «Про нотаріат».

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється одним із таких способів за вибором іпотекодержателя: за рішенням суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених окремим договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У пункті 7 договору про задоволення вимог іпотекодержателя зазначено, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги у повному обсязі, включаючи відшкодування збитків, неустойки, витрат на утримання предмету іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що в порушення вимог пункту 3 договору позики грошей ОСОБА_1 не повернула ОСОБА_2 позику до 28 січня 2017 року.

Згідно заяви-попередження від 02 лютого 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 02 лютого 2017 року та зареєстрованої в реєстрі за № 115, ОСОБА_1 попереджена про те, що на протязі тридцяти днів з дня отримання цього повідомлення вона має повернути частину позики у розмірі - 2 915 838 грн., що згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно - 108 тис. доларів США, а також сплатити пеню, розмір якої передбачено пунктом 8 договору позики грошей, остаточна сума якої буде уточнена на дату звернення стягнення. У випадку невиконання вказаних вимог щодо повернення суми позики та пені, розмір якої передбачено пунктом 8 договору позики грошей, ОСОБА_2 буде звернуто стягнення на предмет іпотечного договору від 28 липня 2016 року шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки на ім`я іпотекодержателя у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у порядку, встановленому законом, на підставі експертної оцінки, яка буде виконана будь-яким суб`єктом оціночної діяльності на момент звернення стягнення.

Також, у заяві-попередженні від 02 лютого 2017 року зазначено, що на підставі пункту 1.3.2 іпотечного договору із суми, отриманої після реалізації предмету іпотеки, буде утримано: - сума боргу, пеня, а також всі збитки, завдані порушенням умов вищевказаних договору позики грошей та іпотечного договору; - витрати, пов`язані із пред`явленням вимоги за зобов`язанням, зверненням стягнення на предмет іпотеки та його реалізацією, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам, на організацію перереєстрації вищевказаного нежилого приміщення та нежилих приміщень першого поверху, на підготовку до проведення прилюдних торгів; витрати у зв`язку з конвертацією коштів, отриманих в результаті реалізації вищевказаного нежилого приміщення та нотаріальні витрати, оплату відрахувань до бюджету, сплату податку з доходів фізичних осіб, а також інші документально підтверджені виплати, якщо вони будуть мати місце.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно рішеннями державних реєстраторів прав на нерухоме майно комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» від 07 березня 2017 року № 34180250 та від 07 березня 2017 року №34180251, ОСОБА_2 набув право власності на об`єкти нерухомості за адресами: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 .

06 червня 2018 року постановою Верховного Суду у справі № 815/2595/17 було скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Тулба О.О., державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Антоненко О.С..

Судовим розглядом також встановлено, що 28 лютого 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій за договором позики.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 09 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 штрафні санкції за договором позики в розмірі - 2 097 300,51 грн., з яких: - інфляційне збільшення суми боргу за договором позики - 116 091, 09 грн.; - відсотки за договором позики - 305 979, 42 грн.; - пеня - 1 675 230 грн.. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області мотивовано тим, що сторони в договорі позики грошей встановили строк повернення позики та домовились про відповідальність боржника у разі невиконання (несвоєчасного виконання) боргових зобов`язань. Посилаючись на порушення відповідачкою умов договору позики грошей, Іллічівський міський суд Одеської області вважав позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій за цим договором обґрунтованими.

Також, Іллічівський міський суд Одеської області зазначив, що ОСОБА_2 07 березня 2017 року задовольнив свої вимоги щодо стягнення основного боргу за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме - нежилого приміщення за адресою - АДРЕСА_1 , та нежилих приміщень першого поверху за адресою - АДРЕСА_2 . Тому кількість днів прострочення виконання основного зобов`язання складає - 38 днів (з 29 січня 2017 року по 07 березня 2017 року).

Постановою Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 листопада 2018 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій за договором позики залишено без задоволення. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_2 07 березня 2017 року за рахунок предмета іпотеки, а саме - нежилого приміщення за адресою - АДРЕСА_1 , та нежилих приміщень першого поверху за адресою - АДРЕСА_2 , задовольнив свої вимоги як щодо повернення позики за договором позики грошей, так і відшкодування збитків та втрат, які були йому завдані внаслідок порушенням умов договору позики грошей.

Постановою Верховного Суду від 17 березня 2021 року постанову Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року було залишено без змін.

У зазначеній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що позивач скористався своїм правом, передбаченим договором іпотеки і договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 28 липня 2016 року, та зареєстрував 07 березня 2017 року на своє ім`я право власності на предмет іпотеки - нежитлове приміщення за адресою - АДРЕСА_1 , та нежитлові приміщення першого поверху за адресою - АДРЕСА_2 , в рахунок виконання основного зобов`язання за договором позики грошей від 28 липня 2016 року, тобто вирішив питання шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Тому правові підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача штрафних та компенсаційних санкцій за несвоєчасне виконання умов договору позики грошей відсутні, оскільки такі вимоги є недійсними в силу положень частини четвертої статті36 Закону України «Про іпотеку».

При цьому, у постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року зазначено, що оціночна вартість нежилого приміщення по АДРЕСА_1 становить - 2 113 165 грн. Оціночна вартість нежилого приміщення по АДРЕСА_2 , становить - 1 929 162 грн..

Станом на день звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто станом на 07 березня 2017 року, оціночна вартість нежилого приміщення по АДРЕСА_1 становила - 2 113 165 грн., оціночна вартість нежилого приміщення по АДРЕСА_2 , становила - 1 929 162 грн., що підтверджується звітами про незалежну оцінку майна, виконаних ТОВ «СУПРА ЛЕКСІС» 28.02.2017 року.

У подальшому, ОСОБА_1 було замовлено проведення оціночно-будівельної експертизи.

Так, згідно висновку судового експерта Дзінька А.І. №968/2020 оціночно-будівельної експертизи, складеного 09.11.2020 року, ймовірна ринкова вартість нежилих приміщень за адресою - АДРЕСА_1 , станом на 01.03.2017 року, складає - 2 825 000,00 грн.. Ймовірна ринкова вартість нежилих приміщень за адресою - АДРЕСА_2 , станом на 01.03.2017 року, складає - 2 580 000,00 грн..

По справі винили правовідносини щодо відшкодування перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. ч. 1, 2 та 4 ст. 10 ЦПК України).

У відповідності до вимог п. 4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів викладених у відзиві на апеляційну скаргу

Виходячи з положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України Стаття 575 ЦК України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, яке залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України «Про іпотеку»).

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом иозасудового врегулювання на підставі договору Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між дпотекадавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» визначає, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя (частина п`ята статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Щодо посилань апелянта про те, що умовами іпотечного договору не передбачено покриття вимог кредитора, які нараховані в порядку ст. 625 ЦК України, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом пункту 1.1 договору іпотеки від 28 липня 2016 року іпотека за цим договором забезпечує виконання таких вимог іпотекодержателя: - повернення позики за договором позики грошей, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 28 липня 2016 року та зареєстрованим за № 1691; - відшкодування збитків та витрат, викликаних порушенням договору позики грошей у сумі заподіяних збитків та витрат. Сторони погодили, що розмір основного зобов`язання складає - 2 800 000 грн., що в еквіваленті за домовленістю сторін становить - 112 тис. доларів США.

Згідно п. 1.3 Іпотечного договору, за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги та відшкодувати витрати у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, а саме: вимоги за основним зобов`язанням; вимоги щодо відшкодування витрат на утримання та збереження предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов`язання чи умов цього договору; витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням, зверненням стягнення на предмет іпотеки, на організацію продажу предмету іпотеки, на підготовку до проведення прилюдних торгів тощо; витрат у зв`язку з конвертацією коштів, отриманих в результаті реалізації предмета іпотеки, у валюту основного зобов`язання; інших документально підтверджених витрат іпотекодержателя, якщо вони будуть мати місце.

Згідно пунктів 6.2, 6.3 іпотечного договору у випадку невиконання чи неналежного виконання основного зобов`язання іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Документом, що підтверджує безспірну заборгованість позичальника та встановлює прострочення виконання зобов`язання за домовленістю сторін буде вважатись заява, передана іпотекодержателем позичальнику у порядку, встановленому статтею 84 Закону України «Про нотаріат».

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється одним із таких способів за вибором іпотекодержателя: за рішенням суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених окремим договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно п. 6.7. іпотечного договору сторони визначили, що у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель (відповідач) зобов`язаний відшкодувати Іпотекодавцю (позивачу) перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог.

У пункті 7 договору про задоволення вимог іпотекодержателя зазначено, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги у повному обсязі, включаючи відшкодування збитків, неустойки, витрат на утримання предмету іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

Пунктом 10 договору про задоволення вимог іпотекодержателя передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Вимога щодо проведення оцінки вартості предмета іпотеки на момент набуття його у власність спрямована на захист прав іпотекодавця, оскільки у разі набуття права власності на предмет іпотеки вартістю вищою, ніж розмір забезпечених іпотекою вимог, іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром таких вимог.

Так, при укладенні іпотечного договору, сторони погодили, що розмір основного зобов`язання складає - 2 800 000 грн., що в еквіваленті за домовленістю сторін становить - 112 тис. доларів США.

Пунктом 2.3 іпотечного договору встановлено, що сторони оцінили предмет іпотеки за взаємною згодою з урахуванням ринкових цін у розмірі - 3 674 216 грн.. При цьому сторони досягли згоди, що вартість предмету іпотеки, зазначена у цьому пункті договору, є умовною вартістю предмета іпотеки на момент передачі його в іпотеку. Реалізація предмета іпотеки у випадку примусового стягнення буде здійснюватися за цінами, що реально склалися на аналогічне предмету іпотеки майно на момент його реалізації, на підставі оцінки, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності згідно діючого законодавства України.

Як встановлено матеріалами справи та згідно пункту 1 договору позики грошей від 28 липня 2016 року позикодавець передав, а позичальник прийняв у приватну власність грошову суму в розмірі - 2 800 000 грн., що в еквіваленті за домовленістю сторін складає - 112 000 доларів США. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю в строк та на умовах, передбачених цим договором, позику у вищезазначеному розмірі.

Відповідно до пункту 3.2 договору позики грошей повернення позиченої суми грошей повинно вчинятися за наступним графіком: до 28 числа кожного місця, починаючи з 28 липня 2016 року по 28 грудня 2016 року у гривні, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становитиме 2 тис. доларів США, а решту суми у гривні, що в еквіваленті за домовленістю сторін становитиме 100 тис. доларів США - по 28 січня 2017 року.

Пунктом 3.1 договору позики грошей сторони узгодили, що у випадку зміни курсу гривні до долара США, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики (частини позики) відповідав доларовому еквівалентові за курсом доларів США, встановленим Національним банком України на дату повернення позики (частини позики).

Відповідно до пункту 8 договору позики сторони узгодили, що якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики (та/або її частину) у встановлений строк, позичальник зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму борту з урахуванням: встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 100 % (сто процентів) річних від простроченої суми, пеню у розмірі 1,5 % від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов`язання, за кожний день прострочення та за кожне відповідне неналежне виконання умов цього договору.

Згідно заяви-попередження від 02 лютого 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 02 лютого 2017 року та зареєстрованої в реєстрі за № 115, ОСОБА_1 попереджена про те, що на протязі тридцяти днів з дня отримання цього повідомлення вона має повернути частину позики у розмірі 2 915 838 грн., що згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 108 тис. доларів США, а також сплатити пеню, розмір якої передбачено пунктом 8 договору позики грошей, остаточна сума якої буде уточнена на дату звернення стягнення. У випадку невиконання вказаних вимог щодо повернення суми позики та пені, розмір якої передбачено пунктом 8 договору позики грошей, ОСОБА_2 буде звернуто стягнення на предмет іпотечного договору від 28 липня 2016 року шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки на ім`я іпотекодержателя у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у порядку, встановленому законом, на підставі експертної оцінки, яка буде виконана будь-яким суб`єктом оціночної діяльності на момент звернення стягнення.

Також, у заяві-попередженні від 02 лютого 2017 року зазначено, що на підставі пункту 1.3.2 іпотечного договору із суми, отриманої після реалізації предмету іпотеки, буде утримано: сума боргу, пеня, а також всі збитки, завдані порушенням умов вищевказаних договору позики грошей та іпотечного договору; витрати, пов`язані із пред`явленням вимоги за зобов`язанням, зверненням стягнення на предмет іпотеки та його реалізацією, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам, на організацію перереєстрації вищевказаного нежилого приміщення та нежилих приміщень першого поверху, на підготовку до проведення прилюдних торгів; витрати у зв`язку з конвертацією коштів, отриманих в результаті реалізації вищевказаного нежилого приміщення та нотаріальні витрати, оплату відрахувань до бюджету, сплату податку з доходів фізичних осіб, а також інші документально підтверджені виплати, якщо вони будуть мати місце.

Станом на 28.01.2017 року сума основного боргу ОСОБА_1 , складала - 2 939 015,00 грн., що в еквіваленті за курсом, встановленим НБУ станом на 28.01.2017 року (27,2131 грн. за 1 долар США) становило - 108 000,00 доларів США.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Колегія суддів звертає увагу, що у пункті 7 договору про задоволення вимог іпотекодержателя зазначено, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги у повному обсязі, включаючи відшкодування збитків, неустойки, витрат на утримання предмету іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

Отже, посилання апелянта на неправомірність нарахувань згідно ст. 625 ЦК України спростовується вищевказаним.

07.03.2017 року ОСОБА_2 задовольнив свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, а саме: нежилого приміщення по АДРЕСА_1 , та нежилого приміщення по АДРЕСА_2 .

Станом на день звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто станом на 07 березня 2017 року, оціночна вартість нежилого приміщення по АДРЕСА_1 становила 2 113 165 грн., оціночна вартість нежилого приміщення по АДРЕСА_2 , становить 1 929 162 грн., що підтверджується звітами про незалежну оцінку майна, виконаних ТОВ «СУПРА ЛЕКСІС» 28.02.2017 року.

Кількість днів прострочення виконання основного зобов`язання за період з 29.01.2017 року (наступної дати повернення позики, що встановлена в договорі) по 07 березня 2017 року (дата задоволення основної вимоги за рахунок предмета іпотеки) складає 38 днів.

При розрахунку процентів за несвоєчасне повернення позики суд першої інстанції виходить з наступної формули: - 8 052,09 грн. (сума одноденного розміру основного зобов`язання від суми 2 939 015,00/365) х 38 (кількість днів прострочення) = 305 979,42 грн..

При розрахунку пені у розмірі - 1,5 % від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, за кожний день прострочення суд першої інстанції виходив з наступної формули 4 4085 грн. (1,5 % від суми невиконаного зобов`язання - 2 939 015,00 грн. в день) х 38 (кількість днів прострочення) = 1 675 230,00 грн..

При цьому, індекс інфляції судом першої інстанції не було враховано, оскільки при укладанні договору позики було визначено грошовий еквівалент виконання зобов`язання в іноземній валюті, а при розрахунку заборгованості у гривні по відношенню до долара США індекс інфляції вже враховувався при коливанні курсу НБУ по відношенню до доларів США.

З огляду на вищевказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що розмір основного боргу складає - 2 939 015,00 грн., розмір штрафних санкцій, а саме: - процентів та пені складає - 1 981 209,42 грн.. Тобто, загалом розмір заборгованості складав - 4 920 224,42 грн..

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що вищевказані штрафні санкції, за рахунок яких були задоволенні вимоги іпотекодержателя, передбачені як в договорі позики, так і умовами іпотечного договору так і договором про задоволення вимог іпотекодержателя, тим самим спростовують доводи апеляційної скарги.

Щодо посилань апелянта на висновки Верховного Суду в постанові від 17.03.2021 року у справі №501/491/18.

У зазначеній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 скористався своїм правом, передбаченим договором іпотеки і договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 28 липня 2016 року, та зареєстрував 07 березня 2017 року на своє ім`я право власності на предмет іпотеки - нежитлове приміщення за адресою - АДРЕСА_1 , та нежитлові приміщення першого поверху за адресою - АДРЕСА_2 , в рахунок виконання основного зобов`язання за договором позики грошей від 28 липня 2016 року. Тобто вирішив питання шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, а тому правові підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача штрафних та компенсаційних санкцій за несвоєчасне виконання умов договору позики грошей відсутні, оскільки такі вимоги є недійсними в силу положень частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку».

У вищевказаній справі, судами було встановлено, що ОСОБА_2 за рахунок предмета іпотеки, задовольнив свої вимоги як щодо повернення позики за договором позики грошей, так і щодо відшкодування збитків та втрат, які були йому завдані внаслідок порушенням умов договору позики грошей, а тому правові підстави для стягнення штрафних та компенсаційних санкцій за несвоєчасне виконання умов договору позики грошей відсутні.

Положення частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору та договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 28 липня 2016 року, передбачали таку підставу припинення зобов`язання, як позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог кредитора - іпотекодержателя. У разі завершення за ініціативою іпотекодержателя такого позасудового врегулювання, тобто звернення стягнення на предмет іпотеки у способи, визначені статтею 37 Закону України «Про іпотеку», зобов`язання припиняється, оскільки за положеннями вказаного Закону усі наступні вимоги визнаються недійсними.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на помилковість її тверджень про нарахування штрафних санкцій в порядку ст. 625 ЦК України, оскільки вказані штрафні санкції були нараховані та передбачені умовами як договору позики, договором іпотеки так і договором про задоволення вимог іпотекодержателя, саме до моменту звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто до 07.03.2017 року.

Тому помилковими є твердження ОСОБА_1 , що сума боргу, яку вона мала сплатити, з урахуванням штрафних санкцій, становила - 2 915 838,00 грн..

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 02 лютого 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе