Номер провадження: 22-ц/813/1003/24
Справа № 2-6725/10
Головуючий у першій інстанції Тарасов А. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 2-6725/10

Номер провадження: 22-ц/813/1003/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Трофименка О.О.,

учасники справи:

- заявник Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович,

- стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

- заінтересована особа ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі № 2-6725/10 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та судових витрат, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Науменка А.В. 28 листопада 2022 року, повний текст ухвали складений 12 грудня 2022 року, про заміну сторони виконавчого провадження,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником

У липні 2022 року Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович звернувся до суду із вищезазначеною заявою, в якій просить замінити боржника - ОСОБА_4 у виконавчому провадженні із виконання виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м. Одеса 16.12.2019 року по справі №2-6725/10 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу в розмірі 1 733 245,28 грн. та судові витрати у розмірі 1 820 грн, на її правонаступника - ОСОБА_1 ..

В обґрунтування заяви приватний виконавець вказує, що на примусовому виконані перебуває виконавчий лист, виданий Приморським районним судом м. Одеси від 16.12.2019 року по справі № 2-6725/10 про стягнення з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» боргу в розмірі 1 733 245,28 грн. та судові витрати у розмірі 1 820,00 грн..

01.06.2020 року приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 62225481 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа.

Приватному виконавцю стало відомо, що боржниця ОСОБА_5 (змінила прізвище на - « ОСОБА_6 ») померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М. була заведена спадкова справа № 2/2020 щодо майна померлої ОСОБА_4 .

Згідно з довідкою № 61/02-14 від 1.09.2020 року спадкоємцем померлої є її чоловік ОСОБА_1 .

Виходячи з викладеного приватний виконавець вважає необхідним замінити вибулу сторону боржника у виконавчому провадженні на її правонаступника ОСОБА_1 (Т. 2, а. с. 1 - 2).

Позиція сторін в суді першої інстанції

Адвокат Ільченко К.Р., діюча від імені ОСОБА_1 , в письмових поясненнях просить відмовити в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Представник зазначає, що ОСОБА_1 не отримано свідоцтво про право на спадщину після смерті дружини, більш того відсутні відомості в реєстрі речових прав щодо реєстрації будь-якого майна на його ім`я. Крім того, новим стягувачем по вказаному виконавчому провадженню є - ОСОБА_7 , яким подано заяву про повернення виконавчого документу та зняття всіх арештів з майна (Т. 2, а. с. 69 - 73).

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.11.2022 року задоволено вищевказану заяву приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича про заміну сторони виконавчого провадження.

Замінено боржника - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м. Одеса 16.12.2019 по справі № 2-6725/10 про стягнення з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» боргу в розмірі 1 733 245,28 грн. та судові витрати у розмірі 1 820,00 грн. на її правонаступника - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до спадкової справи № 2-2020 стосовно майна померлої ОСОБА_8 правонаступником останньої є - ОСОБА_1 (Т. 3, а. с. 11 - 12).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28.11.2022 року. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржену ухвалу постановлено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у судовому рішенні, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) судом не було враховано, що наразі стягувачем за виконавчим листом є - ОСОБА_7 ; 2) ОСОБА_1 не було отримано свідоцтво про право на спадщину після смерті дружини; 3) судом не було з`ясовано обставин щодо іншого боржника за виконавчим листом - ОСОБА_2 та його можливих спадкоємців; 4) судом не було враховано, що кредитний договір забезпечений іпотекою; 5) приватним виконавцем не було надано доказів на підтвердження виконання судового рішення (Т. 3, а. с. 16 - 24).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.12.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28.11.2022 року залишено без руху (Т. 3, а. с. 32 32 зворотна сторона).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом було подано заяву, якою усунуто недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.01.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28.11.2022 року (Т. 3, а. с. 40 - 40 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.01.2023 року закінчено підготовку справи до судового розгляду. Справу призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 3, а. с. 41).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.03.2023 року зупинено провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2022 року по цивільній справі за заявою Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та судових витрат до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 523/2357/20 за заявою ОСОБА_9 , за участю заінтересованих осіб - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , інтереси якої представляє законний представник ОСОБА_13 , до державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова Олександра Юрійовича про заміну сторони у виконавчому провадженні, за касаційною скаргою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , як законного представника ОСОБА_12 , на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року (Т. 3, а. с. 68 - 70).

Згідно Рішення Вищої ради правосуддя від 30.05.2023 року № 567/0/15-23 суддя Ігнатенко П.Я. достроково закінчила відрядження в Одеському апеляційному суді.

На підставі цього та керуючись Положенням про АСДС, було здійснено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.06.2023 року вказану цивільну справу прийнято до провадження іншої колегії суддів (Т. 3, а. с. 79 - 79 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.11.2023 року відновлено провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду (Т. 3, а. с. 82 82 зворотна сторона).

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Ільченко К.Р. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2010 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № МL-501/218/2007 від 19.11.2007 року в розмірі - 1 733245,28 грн.. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судові витрати у сумі 1 820 грн..

Приморським районним судом м. Одеси від 16.12.2019 року видано виконавчі листи по справі № 2-6725/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» боргу в розмірі 1 733 245,28 грн. та судові витрати у розмірі 1 820,00 грн. Виконавчі листи перебувають на примусовому виконанні.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т. 2, а. с. 19).

01.06.2020 року приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП№62225481 з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа.

Вказану постанову про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем було надіслано на адресу боржників.

08.07.2020 року від ОСОБА_1 надійшов лист на адресу приватного виконавця, яким повідомлено, що ОСОБА_8 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_14 ) померла - ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т. 2, а. с. 18).

Відповідно до свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб - 22.10.2008 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_15 2, а. с. 135).

26.06.2020 року ТОВ «Факторинг Україна» на адресу Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі було надіслано вимогу кредитора до спадкоємців померлого (Т. 2, а. с. 22 - 23, 174 - 175).

04.06.2020 року приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Одеської області Луцях Т.М. було заведено спадкову справу до майна померлої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т. 2, а. с. 127 - 250).

04.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до приватного виконавця про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 за заповітом від 05.06.2019 року. Зазначив у заяві, що спадкоємцем, який має право на обов`язкову частку у спадщині, є батько померлої ОСОБА_16 (Т. 2, а. с. 128).

10.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса із заявою, якою відмовився від належної йому частки у спадщині за законом після смерті дружини ОСОБА_8 на користь батька спадкодавця ОСОБА_16 (Т. 2, а. с. 168).

10.07.2020 року ОСОБА_16 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про відмову від обов`язкової частки у спадщині після смерті його доньки - ОСОБА_8 (Т. 2, а. с. 169).

10.07.2020 року ОСОБА_16 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_8 (Т. 2, а. с. 170).

Як вбачається з копії спадкової справи № 2-2020 стосовно майна померлої ОСОБА_8 , до кола спадкоємців за законом померлого входить батько померлої - ОСОБА_16 . До кола спадкоємців за заповітом входить чоловік померлої - ОСОБА_1 .

По справі виникли правовідносини щодо заміни сторони виконавчого провадження.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність підстав для заміни боржника у виконавчому провадженні.

Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Конституція України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання (частина п`ята статті 124 у редакції, чинній до 30 вересня 2016 року; стаття 129-1 у редакції, що набрала чинності 30 вересня 2016 року). Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (частини друга та третя стаття 129-1 Основного Закону у редакції, що набрала чинності 30 вересня 2016 року).

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 18 ЦПК України у редакції, що набрала чинності 15 грудня 2017 року, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Аналогічні положення були у частинах першій і другій статті 14 ЦПК України у редакції, що діяла до 14 грудня 2017 року включно.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII)). Близьке за змістом визначення виконавчого провадження було і у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, що був чинним до 05 січня 2017 року (далі Закон № 606-XIV).

Отже, виконання судового рішення є заключним етапом цивільного процесу щодо захисту порушеного права чи законного інтересу особи, що звернулась до суду за захистом.

За положеннями статей 1 та 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Статтею 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Відповідно до ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу (частина перша статті 37 ЦПК України у редакції, чинній до 14 грудня 2017 року включно).

Під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі статті 442 ЦПК України. Частинами першою та другою статті 442 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. За змістом пункту 5 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

У свою чергу відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У правовідносинах по даній справі до складу спадщини входить, зокрема обов`язок щодо повернення боргу за кредитним договором, що належав ОСОБА_8 за життя.

Вказаний обов`язок не припинився внаслідок смерті боржника та продовжує існувати.

Отже, процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні у разі смерті боржника (фізичної особи) є можливим.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункт 101) при вирішенні питання заміни учасника справи правонаступником та заміни сторони виконавчого провадження у разі смерті фізичної особи (боржника, відповідача) судам перш за все необхідно з`ясувати коло всіх спадкоємців померлої особи, а також встановити, чи пред`явлено кредитором вимоги до спадкоємців боржника.

У разі смерті фізичної особи - сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні. Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункти 78-79)).

Відповідно до статті 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Оскільки зі смертю боржника його грошові зобов`язання включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до боргових зобов`язань. Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права) за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (пункти 57-62), від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (пункт 69.5), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 39), від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункти 99-100)).

Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Звідси обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункт 98)).

Невизначення вартості успадкованого майна не впливає на вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Водночас задовольняючи заяву про заміну учасника справи, боржника у виконавчому провадженні, який помер, його спадкоємцем, суд відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України має визначити розмір боргу, який відповідає частці спадкоємця у спадщині, та вказати, що така заміна здійснюється в межах вартості майна, одержаного у спадщину (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункт 109)).

Як вбачається з копії спадкової справи № 2-2020 стосовно майна померлої ОСОБА_8 , до кола спадкоємців за законом померлого входить ї батько - ОСОБА_16 . До кола спадкоємців за заповітом входить чоловік померлої - ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду із заявою про заміну боржника у виконавчому провадженні, приватним виконавцем було визначено правонаступника - ОСОБА_1 ..

Однак, як встановлено матеріалами справи правонаступниками померлої ОСОБА_8 є - її чоловік - ОСОБА_1 та батько - ОСОБА_16 ..

Відповідно до положень статті 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Звідси обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 Цивільного кодексу України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Отже, на підставі вищевказаного, кожен з спадкоємців в межах вартості майна, яке буде отримано у спадщину, повинен відповідати за борги спадкодавця.

Тому, звернення із заявою про заміну сторони виконавчого провадження лише на одного із спадкоємців боржника покладе на останнього надмірний тягар відповідальності за борги спадкодавця та буде перевищувати розмір, який відповідає його частці у спадщині.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , є доведеними, а тому вона підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження за вищевикладеного обґрунтування.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 55, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2022 року про заміну сторони виконавчого провадження скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі № 2-6725/10 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та судових витрат відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 02 лютого 2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: А. П. Заїкін

С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе