РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/10583/23

Провадження № 22-ц/4815/138/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2023 року у складі судді Кучиної Н. Г., ухвалене в м. Рівне, повний текст рішення складено 25 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог вказувало, 11 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_1 кредит в сумі 30000.00 дол. США, а він зобовязувався щомісяця

повертати наданий кредит та сплачувати проценти у розмірі 15.0% річних за користування кредитом в строки, передбачені кредитним договором, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 10.04.2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1, 1.2. кредитного договору). За користування кредитними коштами понад встановлений договором строк на прострочену суму основного боргу нараховується проценти у подвійному розмірі. В забезпечення виконання кредитних

зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору укладено договори поруки: ОСОБА_4 згідно договору поруки № 222912 від 11.08.2008 року, ОСОБА_3 згідно договору поруки № 222913 від 11.08.2008 року. 11.11.2010 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області стягнуто солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з відповідачів заборгованості за кредитним договором у сумі 241 830,41 грн., а також 510,08 грн. пені, 500,00 грн. неустойки та судові витрати у розмірі 1700,00 грн. та 120,00 грн. Зазначало, що виконання рішення суду тривало з 2010 року по 2023 рік. Відповідно до постанови від 24.01.2023 року про закриття виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_1 за № 61230793 стягнення заборгованості у сумі 241 830 41 грн. виконано в гривневому еквіваленті у повному обсязі солідарним боржником ОСОБА_3 . Кошти, що надходили у гривнях на виконання рішення були конвертовані Банком у долари США (валюту кредитного договору) за курсом НБУ на день погашення боргу та направлені на погашення кредиту та процентів в порядку, встановленому кредитним договором. Заборгованість у валюті договору, що була визначена рішенням суду станом на 18.09.2009 року не погашена у повному обсязі та станом на 31.05.2023 року залишається не погашеною заборгованість за кредитом у розмірі 19 908,76 дол. США. Так, за прострочення погашення сум заборгованості у розмірі 241 830,41 грн., що визначені рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.11.2010 року у справі № 2-1214/10, необхідно стягнути з відповідачів у солідарному порядку 3 % річних у сумі 5 263, 89 грн. та інфляційну різницю у сумі 36 736,83 грн. за період з 31.05.2020 по 31.05.2021 р..

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2023 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване відсутністю належних та допустимих доказів, з яких можна було б встановити обґрунтованість розрахунку заборгованості, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити правильність розрахунку та обґрунтованість вимог позивача щодо не погашення відповідачами в повному обсязі заборгованість, яка станом на 31.05.2023 згідно позовних вимог становить 19 908,76 доларів США.

Судом першої інстанції також враховано, що предметом позову є стягнення заборгованості, яка виникла на підставі прострочення повернення коштів за договором про споживчий кредит, а заборгованість позивачем нараховується за період з 31.05.2020 по 31.05.2021, то на відносини за цим договором поширюються положення Закону України «Про споживче кредитування», які передбачають звільнення споживача від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19). Виходячи з того, що позивачем заявлені вимоги про стягнення нарахувань у відповідності до положень ст. 625 ЦК України за період, у який на території України введено карантин, а пізніше воєнний стан, приймаючи положення пунктів 15 та 18 розділу «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Акціонерне товариство «УкрСиббанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що 11.11.2010 року Рівненський міський суд Рівненської області ухвалив рішення про стягнення солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» з відповідачів заборгованості за кредитним договором у сумі 241 830,41 грн., а також 510,08 грн. пені, 500,00 грн. неустойки та судові витрати у розмірі 1700,00 грн. та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Додає, що вказане рішення тривалий час не виконується і заборгованість залишається непогашеною, а відтак порушення зобов`язання позичальника щодо своєчасного повернення кредиту, процентів за кредитним договором та невиконання судового рішення триває. Стверджує, що за прострочення погашення сум заборгованості, що визначені рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.11.2010 року у справі №2-1214/10 необхідно стягнути з відповідачів у солідарному порядку 3 % річних у сумі 5 263,89 грн. та інфляційну різницю у сумі 36 736,83 грн., а всього 42 000,72 грн.. Звертає увагу, що АТ «УкрСиббанк» на обґрунтування своїх вимог про стягнення заборгованості надано: довідку - розрахунок заборгованості по кредитному договору №.00 від 11.08.2008 року; розрахунок 3% річних за строк з 31.05.2020 по 23.02.2022 рр.; довідку про надходження коштів на погашення боргу ОСОБА_1 на 31.05.2023р. за кредитним договором №0 від 11. 08.2008р.; розрахунок інфляційних (кредитний договір №0 від 11.08.2008 року, ОСОБА_1 ). Зазначає, що документів на спростування цих розрахунків матеріали справи не містять. Заперечує правомірність звільнення відповідача від відповідальності перед позивачем та вказує, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є відсотками за кредитом чи неустойкою, адже за своєю суттю це відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. Додає, що Пунктом 6 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено звільнення споживача (позичальника) від обов`язку сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором, а не Законом. Вказує на порушення процесуальних норм, які полягають у тому, що суд першої інстанції не встановив обставин, які мають значення для вирішення справи та дійшов передчасних висновків про сплив позовної давності щодо всіх вимог, не надав оцінки змісту спірних правовідносин, зокрема дійшов передчасних висновків відмови у зверненні стягненні на предмет іпотеки, оскільки позовна давність не сплинула щодо всіх вимог. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі, а також стягнути з відповідача судові витрати.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 адвокат Польова Еріка Миколаївна вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.11.2010 року у справі №2-1214/10 позов задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 241 830,14 грн., 510,08 грн. пені, 500 грн. неустойки та судові витрати по справі державного мита у розмірі 1700 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Зазначеним рішенням суду встановлено, що між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, а ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідно до умов договору поруки поручилися перед Банком солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне виконання ОСОБА_1 його зобов`язань за кредитним договором, і такі обставини не підлягають доказуванню в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

На виконання зазначеного рішення Рівненським міським судом Рівненської області 01.09.2011 року видано виконавчий лист та згідно інформації про виконавче провадження відкрито виконавче провадження №30570704.

Постановою державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Гаврилюк Н.П. від 13.05.2021 року, у виконавчому провадженні ВП №30570704, закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1214 виданого 01.09.2011 року Рівненським міським судом Рівненської області у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно виконавчим документом.

Згідно Листа Відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) №19796 від 11.02.2022 року, виконавче провадження №30570704 закінчено 13.05.2021 року у зв`язку з фактичним виконанням. Також зазначено, що згідно матеріалів виконавчого провадження №30570704, за період з 01.11.2012 року по 13.05.2021 року, відповідно до розпоряджень державного виконавця №30570704 заборгованість згідно виконавчого листа №2-1214 стягнуто з заробітної плати боржника ОСОБА_3 в повному обсязі та перераховано ПАТ «УкрСиббанк» борг в розмірі 244660,22 грн. В межах даного виконавчого провадження з ОСОБА_3 стягнуто виконавчий збір у сумі 19888,02 грн. та витрати виконавчого провадження у сумі 21,79 грн.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 25.10.2022 по справі №569/16818/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення боргу в порядку регресу встановлено, що згідно матеріалів виконавчого провадження №30570704, за період з 01.11.2012 року по 13.05.2021 року, відповідно до розпоряджень державного виконавця №30570704 заборгованість згідно виконавчого листа №2-1214 стягнуто з заробітної плати боржника ОСОБА_3 в повному обсязі та перераховано ПАТ «УкрСиббанк» борг в розмірі 244 660, 22 грн..

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлені обставини підтверджують, що станом на 13 травня 2021 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11.11.2010 року по справі №2-1214/10 було повністю виконано.

Звертаючись до суду з цим позовом, Банк як на правову підставу своїх вимог про стягнення солідарно з відповідачів 3% річних у сумі 5 263,89 грн. та інфляційної різниці в сумі 36 736, 83 грн., посилався на положення ст. 625 ЦК України, вважаючи, що непогашеною залишається заборгованість по кредитному договору в розмірі 19 908 дол. США.

Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, згідно правових висновків викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13-ц), від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц) якщо кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №703/2718/16-ц)

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.04.2023 по справі

№ 910/4518/16 наголосила, що надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

(п. 87 постанови).

Виходячи з того, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.11.2010 року по справі №2-1214/10 було достроково стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором у національній валюті гривні, то можливість нараховувати відсотки за кредитом Банк втратив, оскільки скористався своїм правом вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту. При цьому, на суму стягнення в національній валюті, штрафні санкції, передбачені ст. 625 ЦК України, також нараховуються в національній валюті.

Оцінюючи встановлені обставини в сукупності із нормами закону, що їх регулюють та усталеною судовою практикою Верховного Суду, апеляційний суд приходить до висновку про те, що дії позивача щодо конвертування коштів, що надходили на виконання рішення суду, у долари США та направлення їх на погашення кредиту та процентів в порядку, встановленому кредитним договором, що в результаті послужило підставою для вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором у валюті договору, яка на думку Банку, не погашена в повному обсязі та станом на 31.05.2023 становить 19 908,76 доларів США, неправомірними.

У поданій апеляційній скарзі Банк покликається на законність своїх вимог про стягнення нарахування у відповідності до положень ст. 625 ЦК України за період з 31.05.2020 по 31.05.2021 року та безпідставність їх відхилення судом першої інстанції з посиланням на дію в Україні карантину в зазначений період.

Відповідно до пункту 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Згідно з Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 87/2020 від 13 березня 2020 року, а також постановами Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» № 211 від 11.03.2020 та «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 від 09 грудня 2020 року з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України встановлено карантин, строк дії якого продовжувався до 30 червня 2023 року.

Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, за заявлений позивачем період з 31 травня 2020 року по 31 травня 2021 року на території України діяв карантин з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, а починаючи з 24 лютого 2022 року і по день ухвалення цього рішення на території України введено воєнний стан.

При цьому, згідно із п.6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусноїхвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

З огляду на наведене, апеляційний суд відхиляє покликання апелянта на правомірність нарахування відповідачам інфляційного збільшення в сумі 36 736,83 грн. та 3% річних 5 263,89 грн., оскільки вони звільнені від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором, як під час дії карантину, так і під час воєнного стану.

З огляду на те, що предметом позову є стягнення заборгованості, яка виникла на підставі прострочення повернення коштів за договором про споживчий кредит, а заборгованість позивачем нараховується за період з 31.05.2020 по 31.05.2021, то на відносини за цим договором поширюються положення Закону України «Про споживче кредитування», які передбачають звільнення споживача від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Покликання апеляційної скарги на те, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» звільняє боржника від сплати неустойки за вказаний період, але 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, апеляційним судом відхиляються як такі, що суперечать нормам законодавства.

Так, підставою для звільнення від стягнення 3% річних та інфляційних втрат є положення п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», яке передбачає звільнення споживачів від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину. При цьому, передбачається звільнення споживачів від сплати не лише неустойки чи штрафів, а й будь-якої відповідальності за прострочення, в тому числі і сплати 3% річних та інфляційних втрат.

Як зазначено вище, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, нарахування 3% річних та інфляційних втрат є заходом відповідальності за порушення боржником грошового зобов`язання, проте, враховуючи п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», відповідачі звільнені від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором під час дії карантину.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості, оскільки позивачем заявлені вимоги про стягнення нарахувань у відповідності до положень ст. 625 ЦК України за період, у який на території України введено карантин, а пізніше воєнний стан, приймаючи положення пунктів 15 та 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Шимків С. С.