УХВАЛА

01 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 459/1490/21

провадження № 61-1125ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу Державної митної служби України, поданої представником Тістечком Юрієм Ярославовичем, на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 лютого 2023 року, додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 лютого 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 грудня 2023 року у справі за позовом Державної митної служби України до ОСОБА_1 про стягнення витрат понесених за зберігання транспортного засобу на складі митного органу,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року Державна митна служба України в особі Львівської митниці звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат понесених за зберігання транспортного засобу на складі митного органу.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь витрати понесені ним за зберігання транспортного засобу на складі митного органу у розмірі 552 425,38 грн.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 13 лютого 2023 року у задоволенні позову Державної митної служби України в особі Львівської митниці до ОСОБА_1 про стягнення витрат понесених за зберігання транспортного засобу на складі митного органу відмовлено.

Додатковим рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 27 лютого 2023 року заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з Державної митної служби України в особі Львівської митниці на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Постановою Львівського апеляційного суду від 11 грудня 2023 року апеляційні скарги Львівської митниці та ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 лютого 2023 року та додаткове рішення цього ж суду від 27 лютого 2023 року залишено без змін.

19 січня 2023 року позивач через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати оскаржені судові рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Конституційний Суд України 22 листопада 2023 року ухвалив Рішення у справі

№ 10-р(ІІ)/2023 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема, визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2частини третьої статті 389 ЦПК України. У пунктах 7.6. - 7.8. Рішення вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

У цій справі ціна позову становить 552 425,38 грн, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Разом з тим заявник належним чином не обґрунтовує, в чому саме полягає фундаментальне значення його касаційної скарги, апосилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями, і, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної митної служби Українина рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 лютого 2023 року, додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 лютого 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 459/1490/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

М. М. Русинчук