Справа № 629/6789/23
Номер провадження 2/629/120/24
01.02.2024 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Цендри Н.В., за участю секретаря Андрієнко С.А., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей, суд -
ОСОБА_1 звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 30 вересня 2006 року він знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який зареєстрований Орільською селищною радою Лозівського району Харківської області, актовий запис №17. Від шлюбу сторони мають спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, збереження шлюбу є неможливим. Майновий спір відсутній. З лютого 2022 року живуть окремо, доньки зареєстровані та фактично проживають з батьком. Доньки мають бажання проживати з ним. Тому позивач просить розірвати шлюб та визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 разом з батьком, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ..
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків заяви.
На виконання ухвали суду від 08 грудня 2023 позивачем подано заяву про усунення недоліків від 29 листопада 2023 року.
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито в загальному позовному провадженні.
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 січня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. В разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Просить не стягувати з відповідача судовий збір.
Відповідач в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог, зазначила, що починає будувати відносини з іншою людиною, який не хоче щоб з ними були діти. Вони домовились з позивачем, що вона інколи буде навідувати та забирати дітей. Звернулись до суду щоб демобілізувати ОСОБА_1 . Після припинення шлюбних відносин, фактично діти продовжують проживати разом з позивачем. Оскільки позивачем створені більш сприятливі умови для виховання та розвитку дитини, останній має стабільний заробіток та особисте житло, вона не заперечує щодо визначення місця проживання дитини з батьком
Представник Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив слухати заправу без його участі.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Шлюб між сторонами зареєстровано 30 вересня 2006 року, Орільською селищною радою Лозівського району Харківської області, актовий запис №17. (а.с. 6).
У сторін по справі народилися спільні діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження (а.с. 13,16).
В судовому засіданні встановлено, що подружжя шлюбно-сімейних відносин не підтримують, не бажають поновити стосунки та зберегти сім`ю. Спільне життя сторін не склалось, через нерозуміння один одного, шлюбні відносини не підтримуються, збереження шлюбу є неможливим. Все вище викладене підтверджує, що шлюб існує лише формально та зберегти його вже неможливо.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається.
Згідно зі змістом ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.
Як вбачається зі змісту ч.3 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Що стосується позовних вимог про визначення місця проживання дитини з батьком, позивачем по справі, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Як встановлено судом, сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 стрілець з 09.05.2022, з 07.12.2023 у в/ч НОМЕР_2 на посаді водія електрика, що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_3 (а.с.51-52)
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно з ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
За частинами 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Отже, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дітей має передувати спір між батьками дітей щодо місця їх проживання.
При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.
Фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживає і від якого мати дитини не вимагала і не вимагає зміни її місця проживання, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом у межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з нею, не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із мамою суду не надала, натомість зазначає, що визнає заявлену вимогу позивача про визначення місця проживання їх дітей разом з батьком.
При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).
Як вбачається з пояснення служби у справах дітей Лозівської міської ради щодо визначення місця проживання дітей, спор щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей відсутній, що не дає змогу скласти та надати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. З пояснення вбачається, що Відповідно до інформації комунального некомерційного підприємства Лозівське територіальне медичне об?єднання» Лозівської міської ради Харківської області від 27.12.2023, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наглядаються спеціалістами Орільської амбулаторії сімейного типу. На всі щеплення і в разі захворювань до лікувального закладу дітей супроводжувала мати ОСОБА_2 . На початку грудня поточного року дітей до амбулаторії приводила мати через їх захворювання на ГРВІ. Згідно з характеристикою, наданою комунальним закладом "Орільський ліцей" Лозівської міської ради Харківської області від 03.01.2024, вихованням дітей займаються батьки. Ставлення до дівчат в родині турботливе, доброзичливе
Учениці забезпечені усім необхідним для нормального життя та навчання. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 постійно цікавляться навчанням та поведінкою доньок. Мати завжди бере найактивнішу участь у позакласному житті закладу. (а.с. 41)
Із встановлених в судовому засіданні обставин, вбачається, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дітей, такий був відсутній і на час звернення до суду з даним позовом.
Матеріали справи не містять доказів створення перешкод відповідачкою у проживанні дитини із батьком, що слідує, як із пояснень відповідача, так і з пояснень позивача викладених в позові, доказів протилежного сторонами не надано.
Отже, судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , унаслідок чого ні права позивача, ні права дітей не порушені, а тому і судовому захисту не підлягають.
Крім того, суд вважає, що військовослужбовець ОСОБА_1 звернувшись до суду з даним позовом, намагається ухилитися від виконання покладених на нього обов`язків військової служби.
З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки вимога про визначення місця проживання дітей заявлена позивачем передчасно, так як зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини. За наведених обставин, в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.
Позивач просив не стягувати з відповідача судовий збір, тому судом питання розподілу судового збору вирішуватися не буде.
Керуючись ст.ст. 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 110, 112, 113 СК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей - задовольнити частково.
Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянином України, уродженцем с.Орілька, Лозівського району, Харківської області та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянином України, уродженкою м.Новомосковськ, Дніпропетровської області, зареєстрований 30 вересня 2006 року, Орільською селищною радою Лозівського району Харківської області, актовий запис №17.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 05.02.2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Наталія ЦЕНДРА