Справа№592/9954/23
Провадження №2/592/901/24

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого судді Катрич О.М., за участю секретаря судового засідання Дядечко Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача Гончарової Уляни Ігорівни, яка діє в інтересах АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

УСТАНОВИВ:

До суду із даним позовом звернувся представник позивача-адвокат Гончарова У.І., в якому зазначає про те, що 20.12.2019 року ОСОБА_1 уклав з ПАТ «Кредобанк» кредитний договір № іро 14191. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Відповідно до пунктів кредитного договору позичальник прийняв на себе обов`язок повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки , передбачені цим договором та додатковими договорами. Відповідно до умов кредитного договору у випадку прострочення погашення кредиту або іншого порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків позичальником, кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту. В свою чергу, позичальник зобов`язаний достроково погасити кредит та інші нарахування. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. 20.12.2019 р. між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання позичальником своїх зобов`язань в повному обсязі. Поручитель зобов`язаний сплатити кредитору заборгованість Позичальника протягом 7 календарних днів з моменту невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. Поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 24.05.2023 року, становить 674 922,39 грн., що включає 601 125,56 тіло кредиту, 73 796,83 грн відсотки.

Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за кредитним договором № іро 14191 у розмірі 674 922,39 грн. та судовий збір у розмірі 10 123,84 грн.

Ухвалою суду від 14.12.2023 року заочне рішення від 20.09.2023 року по даній справі було скасовано. Призначено по справі судове засідання на 30.01.2024 року. (а.с.77)

Від представника позивача 12.01.2024 року надійшла заява про розгляд справи без її участі, раніше заявлені вимоги підтримує і просить задовольнити. (а.с. 88-89)

Відповідач ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Борох В.М. надав заяву про розгляд справи без його участі. У задоволенні позову просить відмовити та врахувати надані ними письмові пояснення по суті вимог. (а.с.98)

Зокрема, у заяві від 24.11.2023 року про перегляд заочного рішення суду від 20.09.2023 року, відповідачка по суті вимог зазначила, що кошти банком були наданні в споживчих цілях. Порядок погашення кредиту та відсотків за узгодженою змінюваною процентною ставкою на умовах визначених розділом 3 договору передбачався Графіком платежів, згідно з яким протягом 220 місяців позичальник мав здійснювати щомісячні платежі в сумі 13129,00 грн, останній платіж в сумі 13067,02 грн. Вважає, що на правовідносини сторін розповсюджується дія і норми частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» згідно якої, у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Зі змісту досудових вимог до відповідачів, які надав суду представник позивача вбачається, що кредитор, всупереч умовам укладеного між сторонами договору та ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування», вимагає від боржника та поручителя протягом 30, а не 60 календарних днів як передбачено договором та Законом, знову ж таки саме з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку, не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, що взагалі ні договором ні Законом не передбачено, усунути порушення умов кредитного договору та погасити прострочену заборгованість. Доказів отримання відповідачами за позовом зазначених вимог матеріали справи не містять. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Вручення такої вимог є саме тією обставиною, яка обов`язково входить у предмет доказування у такій категорії спорів та за сформованими позивачем підставами пред`явленого позову.В той же час, долучені позивачем до матеріалів позову описи вкладення у цінний лист вищевикладеним вимогам не відповідають, оскільки у них не зазначено номеру поштового відправлення та відсутній підпис відправника. Позивачем не додано до позовної заяви документів, які належним чином підтверджують відправлення досудових вимог відповідачам.Таким чином, оскільки матеріали справи не містять доказів належного надсилання досудових вимог, отримання відповідачами таких вимог банку, адресованих їм, позивач не мав підстав на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості в повному обсязі достроково без застосування можливості позасудового врегулювання спору.(а.с.61-67)

29.01.2024 року адвокат Борох В.М. у письмових поясненнях доповнив позицію ОСОБА_2 та вказав про те, що зазначене вище відповідачкою підтверджується усталеною практикою розгляду подібних справ у суді касаційної інстанції, а згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, навівши в поясненнях приклади справ. Також, згідно зі списками згрупованих поштових відправлень вказані вище досудові вимоги направлені позичальнику та поручителю цінними з описом вкладення та повідомленням про вручення листами. В той же час, долучені позивачем до матеріалів позову описи вкладення у цінний лист вищевикладеним вимогам не відповідають, оскільки у них не зазначено номеру поштового відправлення та відсутній підпис відправника. Позивачем не додано до позовної заяви документів, які належним чином підтверджують відправлення досудових вимог відповідачам. Позивач не доводив і не довів факт вручення досудових вимог відповідачам. Таким чином, оскільки матеріали справи не містять доказів належного надсилання досудових вимог, отримання відповідачами таких вимог банку, адресованих їм, виходячи з умов кредитного договору, позивач не мав підстав на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості в повному обсязі достроково без застосування можливості позасудового врегулювання спору. Щодо повернення тієї частини грошових коштів, строк вимоги за якими настав, яку позивач визначив в своєму позові станом на 24 травня 2023 року.Так, станом на 24 травня 2023 року, згідно розрахунку позивача прострочена заборгованість за кредитним договором № іро 14191 від 20 грудня 2019 року становить 83 166,78 грн. з яких:9 369,95 грн. - прострочена заборгованість за наданим кредитом (тілом кредита); 73796,83-заборгованість за процентами за користування кредитом. Однак, за час знаходження цивільної справи в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми, згідно квитанцій, а саме № 1781762 від 21.06.2023 року на суму 10 000 грн., № 1794436 від 20.07.2023 року на суму 10 000 грн., № 1813081 від 31.08.2023 року на суму 29 500 грн., № 1835147 від 23.10.2023 року на суму 10 000 грн., № 1850500 від 30.11.2023 року на суму 21 000 грн., № 1850511 від 30.11.2023 року на суму 200 грн., № 1859433 від 26.12.2023 року на суму 10 000 грн., копії яких додаються, відповідачем погашено прострочену заборгованості на загальну суму 90 700 грн., а тому, сплачені суми повинні бути враховані судом при ухваленні судового рішення.Позивач не довів тих фактичних обставин, якими обґрунтовував позов, що має наслідком відмови у його задоволенні. (а.с.91-94)

Дослідивши наявні докази по справі, надані сторонами, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20.12.2019 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № іро 14191 (а.с. 11-13)

Відповідно до умов кредитного договору Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.

Відповідно до підпунктів. п 4 кредитного договору позичальник прийняв на себе обов`язок повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені цим Договором та Додатковими договорами. Дата погашення кредиту згідно кредитного договору 19.04.2038. Сума виданого кредиту- 874 000 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 73269820 від 20.12.2019 р. та ціль кредиту- нерухомість в кредит ВР будинок за адресою АДРЕСА_1 та земельна ділянка за цією ж адресою. (а.с.25) Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, однак заборгованість по сумі основного боргу та нарахованим відсоткам за користування кредитом позичальником у встановлені строки не була сплачена.

20.12.2019 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № іро 14191 між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки. (а.с.18) За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша та друга статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № іро 14191 від 20.12.2019 року, сума боргу ОСОБА_1 станом на 24.05.2023 року, становить 674 922,39 грн. що включає 601 125,56 грн. тіло кредиту, 73 796,83 грн. відсотки. (а.с.24, 26-30)

14.03.2023 року на адресу місця реєстрації ОСОБА_1 АДРЕСА_2 направлено Досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань з позначкою «Вручити особисто». (а.с. 10)

06.06.2023 року на адресу місця реєстрації ОСОБА_2 АДРЕСА_3 направлено Досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань з позначкою «Вручити особисто». (а.с.7)

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Як убачається із п.4.9, 4.10 Договору № іро 14191 від 20.12.2019 року банк у випадках, передбачених п. 2.9. Кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника. У випадку несвоєчасної сплати процентів, комісії, інших платежів за Кредитним договором та/або повернення кредиту (частини кредиту) право Банку вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплаті платежів за цим Кредитним договором виникає, у разі прострочення сплати процентів, комісій, інших платежів за Кредитним договором та/або повернення кредиту (частини кредиту) щонайменше на три календарні місяці. Позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення Банку, передбаченого п.4.9. цього Кредитного договору, усунути порушення умов Кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом 60 (шістдесяти) календарних днів із дні отримання такого повідомлення. Якщо Позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за Кредитним договором не пізніше 60-го календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку (п.4.9. Кредитного договору).

Однак, суд погоджується із доводами відповідачки та її представника про те, що надаючи суду копії Досудових вимог та список відправлень із описом (а..с.6,8,9), позивач при цьому не надав суду достатніх та належних доказів у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України про направлення їх позичальникам, та відповідно про отримання ними цих вимог.

Тобто, позивач не доводив та, відповідно, не довів, що настав обов`язок у позичальника та поручителя достроково погасити заборгованість за кредитним договором відповідно до його умов. Матеріали справи не містять доказів особистого вручення такої вимоги позичальнику та/або поручителю, як на ній зазначено у правому верхньому куті, та того, що відповідачі протягом 60 календарних днів з дня отримання досудової вимоги не виконали її, а тому для позичальника настав обов`язок з дострокового повернення усієї суми кредиту.

У постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Верховний Суд наголошує на тому, що у справах про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором саме позивач повинен довести у судах першої та апеляційної інстанцій, що відповідно до умов укладеного кредитного договору строк виконання такого зобов`язання є таким, що настав, а тому позичальник продовжує користуватися цими грошовими коштами неправомірно. У разі дострокового стягнення суми кредиту саме позивач має довести, що такий обов`язок виник, оскільки виключно з ініціативи кредитора та у порядку, визначеному умовами кредитного договору, в односторонньому порядку відбулася зміна умов такого договору, зокрема щодо строку виконання цивільного зобов`язання.

В оцінці цього визначальними є умови кредитного договору. Такий договір є джерелом правового регулювання цивільних відносин між сторонами, який визначає обов`язкові для обох сторін правила поведінки, відмінні від їх законодавчого регулювання.

Настання строку виконання кредитного договору у спірних правовідносинах регулюється пунктом 4 кредитного договору.

Визначальним для висновку про те, що настав строк для дострокового стягнення заборгованості за п.4 є одержання вимоги банку позичальником про таке дострокове погашення заборгованості та її невиконання протягом 60 днів. У матеріалах справи немає доказів вручення позичальнику та поручителю досудової вимоги щодо виконання договірних зобов`язань, в той же час ці вимоги датовані 14.03.2023 року № 85-11739832/23 та 07.06.2023 року № 85-11739832/23, до суду звертається представник позивача 28.06.2023 року. Тобто, всупереч умовам укладеного між сторонами договору та ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування», вимагає від боржника та поручителя протягом 30, а не 60 календарних днів як передбачено договором та Законом, знову ж таки саме з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку, не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, що взагалі ні договором ні Законом не передбачено, усунути порушення умов кредитного договору та погасити прострочену заборгованість.

Тому, застосовуючи умови кредитного договору, суд не має правових підстав для висновку, що строк кредитування достроково припинився та у позичальника виник обов`язок дострокового повернення усієї суми кредиту.

Звертаючись до суду з позовом про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, позивач як кредитор мав довести, що настали обставини, за яких у позичальника припинилося право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, зокрема у зв`язку з невиконанням позичальником умов договору, за яких таке право існувало (наприклад, несплата чергових щомісячних платежів протягом певного періоду тощо), а у кредитора з цих підстав виникло право вимагати повернення несплаченої суми кредиту у повному обсязі.

Такі обставини є фактичною підставою позову про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Також слід зазначити, що згідно квитанцій, а саме № 1781762 від 21.06.2023 року на суму 10 000 грн., № 1794436 від 20.07.2023 року на суму 10 000 грн., № 1813081 від 31.08.2023 року на суму 29 500 грн., № 1835147 від 23.10.2023 року на суму 10 000 грн., № 1850500 від 30.11.2023 року на суму 21 000 грн., № 1850511 від 30.11.2023 року на суму 200 грн., № 1859433 від 26.12.2023 року на суму 10 000 грн., копії яких додаються, відповідачем погашено прострочену заборгованості на загальну суму 90 700 грн. (а.с. 95-97) Натомість представником позивача про це не вказано та розрахунок заборгованості станом на час розгляду справи не наданий .

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд має ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права.Матеріально-правова вимога позивача повинна спиратися на підставу позову. Підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. У тій правовій ситуації, коли підстава позову не підтвердилася під час розгляду справи, наслідком є відмова у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 13, 76, 141, 263, 265 ЦПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог представника Гончарової Уляни Ігорівни, яка діє в інтересах АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст складено 30.01.2024

Суддя О.М. Катрич