КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/6913/23 Головуючий у 1 інстанції: Пономаренко Н.В.
Провадження №22-ц/824/5645/2024 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
31 січня 2024 року м. Київ
Судді цивільної палати Київського апеляційного суду Гаращенка Д.Р. по постанові Київського апеляційного суду від 31 січня 2024 року у справі №761/6913/23, за апеляційної скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
У лютому 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 30.08.2011 року ОСОБА_1 підписала з банком заяву, з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який змінювався. Для користування кредитними картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку.
При цьому, підписуючи вказану Анкету-заяву, відповідач підтвердив свою згоду на те, що вказана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» й «Тарифами Банку», які згідно заяви були йому надані в письмовій формі для ознайомлення, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (надалі - Договір).
За вказаних обставин, а також зв`язку з виникненням у відповідача заборгованості за договором, яку він в добровільному порядку не сплачує, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.08.2011 року у розмірі 49979,16 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2185,31 грн.

Задовольняючи позов частково в частині стягнення тіла кредиту, та відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення прострочених відсотків суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав суду доказів на підтвердження погодження сторонами умов договору щодо розміру відсотків за користування кредитом.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» 22 травня 2023 року подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 квітня 2023 року в частині відмови в задоволені позову та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення прострочених відсотків.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначило, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, вказує, що з матеріалів справи (у т.ч. виписки, що є первинними документом та офіційним каналом інформування) вбачається, що ОСОБА_1 тривалий час користувалась кредитними коштами, а також частково погашала заборгованість.

Зазначило, що при укладанні договору ОСОБА_1 була належним чином ознайомлена з його умовами, акцептувала пропозицію Банку, отримала кредитну картку, користувалася кредитними коштами, а також визнала укладення кредитного договору та погодилася з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, у тому числі довідки про умови кредитування, сторони погодили умови договору, в тому числі базову відсоткову ставку користування кредитними коштами.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що основні умови кредитування (у т.ч. процентна ставка), викладені в підписаній відповідачем довідці про умови кредитування.

Умови кредитування щодо сплати процентів належним чином погоджені з відповідачкою, а суд не дослідив належним чином докази по справі та дійшов передчасних висновків про відмову в задоволенні частини позовних вимог.

Колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками за користування кредитом та ухвалення в цій частині нового судового рішення про задоволенні позову в цій частині.

Свій висновок обґрунтувала тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, відмовляючи в частині позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, оскільки суд першої інстанції не звернув уваги, що матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 від 30.08.2011 року, яка підписана нею, про отримання від AT КБ «ПриватБанк» банківських послуг.

Підписавши вищевказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, а також паспорт споживчого кредиту, ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодилася на такі умови кредитного договору та взяла на себе відповідні зобов`язання.

Суд першої інстанції також не звернув уваги на те, що підписаний відповідачкою паспорт споживчого кредиту передбачає пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України судове рішення ухвалюється простою більшістю голосів суддів, що входять до складу суду.

Якщо рішення ухвалюється в нарадчій кімнаті, відповідні питання вирішуються за результатами наради суддів шляхом голосування, від якого не має права утримуватися ніхто з суддів. Головуючий голосує останнім. У разі ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті його підписують усі судді.

Кожен суддя з колегії суддів має право викласти письмово окрему думку, яка не оголошується в судовому засіданні, а приєднується до матеріалів провадження і є відкритою для ознайомлення.

Вважаю помилковим висновок колегії суддів щодо наявності підстав для задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками у сумі 11407 грн 52 коп.

З матеріалів справи вбачається, що 30.08.2011 року ОСОБА_1 підписала з банком Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послу у ПриватБанку (а.с. 17), з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який згідно довідки «Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_2 (договір б/н) змінювався (а.с. 14). Для користування кредитними картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку (а.с. 15).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ «Приватбанк», станом на 31.05.2015 у ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитним договором на загальну суму 61 386,68 грн., з яких: 49979,16 грн. - заборгованість за кредитом, - 11407,52 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення цих позовних вимог, оскільки позивач на підтвердження в цій частині позову не надав доказів, що сторони погодили в кредитному договорі умови щодо розміру відсотків.

Вважаю обґрунтованим висновок суду першої інстанції, та помилковим висновок колегії суддів з наступних підстав.

На підтвердження умов кредитування АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача ОСОБА_1 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості, виписку з рахунку на ім`я ОСОБА_1 , довідку про видані кредитні картки, зміну умов кредитування, Паспорт споживчого кредиту та копію паспорта відповідача.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила та Умови розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, неустойки, штрафів та, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Водночас, у зазначеній анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов кредитного договору, а саме, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків, та або прострочений відсотків.

Матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів погодження між сторонами істотних умов кредитного договору, а саме щодо розміру відсотків.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача.

Надані позивачем Правила та Умови, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

В свою чергу, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Розрахунок заборгованості, виписка з рахунку та надані суду довідки про видані кредитні картки та зміну умов кредитування також не є документами, які можуть посвідчувати погодження сторонами умов щодо розміру та сплати процентів.

До позову АТ КБ «ПриватБанк» додав паспорт споживчого кредиту, в якому визначено умови кредитування. Проте у вказаному паспорті споживчого кредиту визначено умови кредитування для декількох кредитних продуктів - за програмами Картка Універсальна, Картка Універсальна Gold, Картка Platinum, Картка MC WorldBlackEdition, Картка Visa Signature, Картка MC WorldElite та Картка Visa Infinite.

Крім того, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, викладено правову позицію, згідно з якою, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Також, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на вищевикладене, правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками не має.

Зважаючи на те, що умовами Анкети-заяви від 30.08.2011, яка підписана ОСОБА_1 не передбачено обов`язку останнього щодо сплати та розміру відсотків, вважаю, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Вважаю, що при ухваленні колегією суддів постанови про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позову про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками є помилковим, та таким, що не відповідає висновкам Верховного Суду.

Суддя цивільної палати

Київського апеляційного суду Д.Р. Гаращенко