Справа № 465/3381/19 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/387/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Назар Х.Б.,

за участі в судовому засіданні представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова в складі судді Кузя В.Я. від 14 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_6 про встановлення факту шлюбних відносин та спільного проживання однією сім`єю і визнання права на спадкове майно, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2021 року скасувати та постановити нове, яким задоволити позовні вимоги.

Вважає, що рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню. Вказує, що суд прийшов до помилкового висновку щодо недоведеності факту шлюбних відносин з ОСОБА_7 та їх спільного проживання однією сім`єю в період з 2013 року по 2018 рік до смерті останнього. Вказує, що докази, долучені стороною Позивача свідчать про фактичні шлюбні відносини ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , а покази свідків підтверджують факт спільного проживання та ведення спільного господарства. Зазначає, що ОСОБА_6 у своїх неодноразових усних поясненнях підтверджувала факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 однією сім`єю. Підвереджувала факт шлюбних відносин та спільного побуту. Підтвердила факт купівлі побутової техніки 2013-2014 та 2015-2016 роки, що свідчить про наявність спільного бюджету у ОСОБА_1 та ОСОБА_7 . Своїми поясненнями ОСОБА_6 підтверджує факт наявності шлюбних відносин та спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 починаючи із серпня 2013 року та по дату смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто останні 5 років до смерті. Вказує, що ОСОБА_6 до судового засідання 25.11.2020 року перебувала у статусі Відповідача по справі та визнавала позовні вимоги повністю. Із незрозумілих причин після 25.11.2020 року ОСОБА_6 змінила статус та стала третьою особою без самостійних вимог на стороні позивача. Хоча, саме ОСОБА_6 проживала у квартирі разом із своїм батьком, померлим ОСОБА_7 починаючи із 2004 року по фактичний день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тільки вона може підвередити або спростувати всі доводи Позивача. Не дивлячись на даний факт рішення суду від 14.12.2021 року не містить жодної згади про усні чи письмові покази ОСОБА_6 .

В судове засідання окрім представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Клопотання ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням у відпустці, яке підтримали в судовому засіданні відповідач і представник позивачки, колегія суддів вважала безпідставним та відхилила, оскільки сторона відповідача знала про розгляд справи заздалегідь та могла або забезпечити участь в судовому засіданні іншого представника, або скоригувати власні плани щодо відпустки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачки на підтримання апеляційної скарги, відповідача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 43 44, 49, 259, 263 - 265, 293-295 ЦПК України, ст. 3 СК України, ст.ст. 328, 392, 1223, 1258, 1264 ЦК України, постанову Верховного Суду України від 17.06.2020 року № 755/18012/16-цта відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2008 року у цивільній справі №2-3008/2008 позов задоволено. Анулювано реєстрацію ОСОБА_1 , ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 . Заочне рішення не оскаржено та набрало законної сили. Заочним рішенням встановлено, що на підставі реєстраційного посвідчення від 09.10.2000р. виданого ЛОДКБТІ та ЕО №46381 квартира за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7 . Згідно копії свідоцтва про смерть, гр. ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачка звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить встановити факт спільного проживання з гр. ОСОБА_7 та визнати за нею право на спадкування четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_7 . В підтвердження позовних вимог, позивачкою долучено, зокрема, акти №3 та №4 обстеження житлових умов, затверджених головою правління ОСББ «Лазаренка 3», про те, що позивачка ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , разом з дочкою ОСОБА_6 , у квартирі чоловіка ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Суд не взяв до уваги дані документи як докази в підтвердження позовних вимог позивачки, оскільки такі не містять жодних обґрунтованих та достовірних даних, які б свідчили про те, що позивачка та померлий ОСОБА_7 перебували у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу. Суд критично оцінив покази свідків, наданих в судовому засіданні, зокрема, за клопотанням сторони позивача, оскільки такі є суперечливими, не прив`язуються до періоду, який позивачка зазначає в позовній заяві. Натомість, свідки лише засвідчили факт знайомства з позивачкою, а будь яких відомостей, які б свідчили про наявність фактичних шлюбних відносин між позивачкою та померлим ОСОБА_7 суду не надали, а їхні покази в основному ґрунтувались на припущеннях. Оскільки суд вважав, що позивачкою не доведено факту перебування в шлюбних відносинах з гр. ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відтак не підлягає задоволенню позовна вимога про право на спадкування четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду зроблені без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи, суперечать обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

12.06.2019 року ОСОБА_10 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у якій просила:

- встановити факт шлюбних відносин та спільного проживання однією сім`єю між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право на спадщину на частку квартири у АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з січня 2000 року, вона позивачка, проживала з ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у фактичних шлюбних відносинах в квартирі АДРЕСА_3 . Вели спільне господарство та мали спільний бюджет. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася донька ОСОБА_11 . Зазначає, що в червні 2007 року вони посварились, і позивачка з донькою пішла жити до своїх батьків. У серпні 2013 року позивачка та ОСОБА_7 помирилися, і вона з донькою переїхала жити до ОСОБА_7 у квартиру АДРЕСА_3 . З того часу вони продовжили спільне проживання, сімейні відносини налагодилися, велося спільне господарство, був спільний бюджет, куплялись продукти харчування, оплачувалися комунальні послуги. У 2008 році позивачка знялася з реєстрації з квартири АДРЕСА_3 . Після того, як позивачка помирилась з ОСОБА_7 , вона не ставила питання про поновлення реєстрації у квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_2 після серйозної хвороби ОСОБА_7 помер. Позивачка здійснювала поховання за власні кошти. Зазначає, що після смерті ОСОБА_7 залишалася належна йому на праві приватної власності квартира АДРЕСА_3 . Діти ОСОБА_7 від попереднього шлюбу, його станом під час його хвороби не цікавилися, у догляді участі не приймали, фінансової допомоги не надавали. Зважаючи на викладені обставини, просить встановити факт шлюбних відносин та спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_7 та визнати право на спадкування четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_3 .

Судом першої інстанції в судовому засіданні від 09.09.2021 року було відмовлено в прийнятті заяви про уточнення позовних вимог, оскільки така подана поза межами процесуального порядку.

Відповідно у суду на розгляді перебували та перебувають і на даний час позовні вимоги, заявлені у первісній редакції позовної заяви.

Також, в судовому засіданні в суді першої інстанції 15.11.2020 року було поставлено на обговорення питання про виключення ОСОБА_6 з числа відповідачів та залучення її як третьої особи.

Позивачка ОСОБА_1 виключення ОСОБА_6 з числа відповідачів та залучення її як третю особу не заперечила та фактично підтримала (Т1 а.с. 84).

Тобто, слід вважати, що зі згоди позивачки судом було виключено ОСОБА_6 з числа відповідачів.

Однак, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 є спадкоємицею, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 , оскільки на час його смерті ОСОБА_6 було 17 років та така була неповнолітньою та в силі статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

Окрім цього, ОСОБА_6 11.01.2019 року подала приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Юріяку М.І. заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 .

Що стосується даного спору про визнання права власності на спадкове майно, то у такому відповідачами слід вважати повинні бути спадкоємці, які прийняли спадщину. У випадку їх відсутності відповідна територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, співвідповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача чи співвідповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього.

Із наведеного вище вбачається, що позивачкою подано позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 про встановлення факту шлюбних відносин та спільного проживання однією сім`єю і визнання права на спадкове майно, однак під час розгляду справи за згодою позиваки, судом було виключено ОСОБА_6 з числа відповідачів та залучено її в якості третьої особи.

Відповідно ОСОБА_6 до участі у справі не залучено як співвідповідачку, хоча потенційне рішення суду про задоволення позову та визнання права власності за позивачкою на будинок, прямо впливає на права та законні інтереси цієї особи, як особи, яка набула право на частку у спадщині.

Вирішення ж позовних вимог (зокрема, визнання права власності на спірний об`єкт нерухомості за позивачкою), без залучення вказаної особи до участі у справі як відповідачки, яка успадкувала частку у спірному майні після смерті ОСОБА_7 прямо впливатиме на її права та інтереси, оскільки змінює такі та призводить до нових наслідків. Відповідно без її залучення суд не взмозі був давати оцінку підставам та предмету позову та виносити рішення по суті такого спору, оскільки без залучення належного відповідача (відповідачів, співвідповідача), на права та обов`язки якого впливатиме таке судове рішення, суд вирішувати питання про задоволення позову не взмозі.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61 цс 18)).

Правом ж на залучення чи заміну відповідача наділений виключно позивач, про що йшлося, та суд з власної ініціативи без відповідного клопотання позивача чи за клопотанням відповідача, чи будь яких інших осіб не вправі змінювати коло відповідачів (залучати співвідповідача, замінювати відповідача, тощо).

Зважаючи на вказане, неможливість залучення згаданих співвідповідачів (спадкоємців, що претендують на спірне майно) на стадії апеляційного розгляду чи направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції для виконання таких вимог закону судом першої інстанції та істотність такого процесуального порушення, що впливає на вирішення спору вцілому, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким в задоволенні позову слід відмовити.

Зважаючи на вказане апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2021 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_6 про встановлення факту шлюбних відносин та спільного проживання однією сім`єю і визнання права на спадкове майно відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2024 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра