Справа № 367/9472/23
Провадження №2/367/2084/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

31 січня 2024 Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Мерзлого Л.В.,

за участі секретаря судових засідань Мартинюка Н.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення страхового депозиту (завдатку) за договором оренди нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення страхового депозиту (завдатку) за договором оренди нерухомого майна, мотивуючи позов наступним.

14 липня 2022 року між ОСОБА_1 (далі-Позивачем) та ОСОБА_2 (далі-Відповідач) було укладено договір про оренду нерухомого майна №029 (квартири за адресою: АДРЕСА_1 ) на період 6 місяців. За спливом строку оренди та у відповідності до вище наведеного пункту, було підписано другу редакцію договору про оренду нерухомого майна, оскільки жодна сторона не заперечувала проти подальшої пролонгації, але з новими умовами, про які позивач ніяк не був попереджений, що суперечить пункту 8.2 договору від 12 лютого 2023 року. У відповідності до пункту 7.5 (договір від 12.02.2023) договір оренди повинен був продовжитись автоматично, але відповідач наполягла на підписанні третьої редакції договору оренди нерухомого майна. Договір був підписаний 12.08.2023 року, але із зовсім іншими умовами, про які теж ніхто не попереджав позивача ні в письмовій, ні в усній формі. Враховуючи, що у сторін склались досить гарні стосунки, договір позивач підписав і не звертав уваги на те, що умови зовсім інші. Уже згодом, під час здачі квартири, позивачу стало зрозуміло для чого було підписувати стільки разів нові договори. Відповідач не планувала повертати страхову суму і відповідно у кожному з договорів створювала такі пункти, що унеможливлюють повернення коштів, які є страховим депозитом (завдатком). Виконуючи умови пункту 4.2. договору оренди N?029 від 14.07.2022, Орендар вніс страховий депозит (завдаток) в розмірі 7500 грн. (готівковим шляхом). 06 жовтня 2023 засобами телефонного зв`язку позивач попередив про розірвання договору, що було прийнято Відповідачем без жодних претензій. Під час телефонної розмови 07.10.2023 року, позивач повідомив, що їде у відрядження, яке пов?язане з обороною та суверенітетом держави. Відповідач ніяких заперечень проти повернення страхового депозиту (завдатку) не мала, але попередньо сказала, що позивач не розрахувався з нею за місяць проживання (тобто з 15.09.2023 по 15.10.2023 ), згодом вона переглянула надходження на свій картковий рахунок і сказала, що помилилась оскільки кошти були зараховані 05 вересня 2023 року разом з коштами за відшкодування комунальних послуг.

Звертає увагу, що під час підписання договору оренди нерухомого майна N?029 від 14 липня 2022 року відповідач була попереджена, що позивач є військовослужбовцем і він не може знати за тридцять днів заздалегідь про своє місцезнаходження у зв?язку з постійними відрядженнями. Заперечень, скорочення строку повернення страхового платежу, не внесення страхового платежу на таких умовах сторонами не обговорювалося.

Вказує про те, що за період з 15 вересня по 15 жовтня 2023 року, позивач прожив у квартирі пів місяця, оскільки, інших пів місяця був у відрядженні. Однак, 12.10.2023 під час здачі квартири (виселення), відповідач відмовилась повертати завдаток у сумі 7500 грн., всупереч закріпленої домовленості за договором N?029 від 14.07.2022, посилаючись на пункт 4.2 в якому вказано, що Позивач повинен був її попередити за тридцять днів, що не буде більше орендувати майно. Як виявилось, попередньому орендарю теж не було повернуто страхового депозиту у сумі 10 000 грн., бо та теж її не повідомила за 30 днів.

Також звертає увагу на те, що оголошення про оренду майна, в якому позивач ще мешкає і там знаходяться його речі, було розміщено на сайт https://rieltor.ua/ 07.10.2023 року, а вже 10.10.2023 року квартиру було здано (але заїхали туди люди 13.10.2023 року), тобто ніякого простою майна у відповідача не виникло, бо вона працює ріелтором.

Вказує про те, що під час здачі нерухомого майна відповідач повідомила позивачу, що як вона вважає, вона не зобов?язана повертати кошти, бо останній не попередив її за тридцять днів, на що позивач відповів, що не мав такої можливості, оскільки є військовослужбовцем і відповідач була попереджена про це. Позивач намагався врегулювати це питання шляхом переговорів, але відповідач погрожувала викликом поліції.

Зі свого боку, позивачем добросовісно виконано усі зобов?язання за договором від 16.08.2022, в тому числі, пункт 4.2.8 професійний клінінг квартири 12.10.2023, сплата комунальних послуг. Пунктом 2.2 Договором закріплено що відповідач повинна вирахувати кошти за відшкодування комунальних послуг із страхового депозиту (завдатку) та ремонт крану у ванній кімнаті. Відповідач додатково стягнула кошти у розмірі вартості відшкодування комунальних послуг 600 грн та вартості крану 690 грн, що суперечить умовам договору №029 від 14.07.2022. Позивачем також було направлено Відповідачу письмову вимогу про повернення коштів.

З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 7500 грн страхового депозиту, компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн.

Ухвалою суду від 20.11.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження.

У відповідності до частини 8 статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, до суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі, в задоволенні позову просить відмовити.

До суду від відповідача також надходив відзив на позовну заяву, в якому зазначає про те, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Вказує, що позивач не правильно посилається на п.8.2 договору від 12.02.2023. Так, позивач зазначає, що про нові умови він був не попереджений, але згідно з пунктом 8.2 договору всі зміни, додатки і доповнення до даного договору укладаються в письмовому вигляді та вважаються його невід`ємними частинами при умові їх підписання Сторонами або їх уповноваженими представниками. Зазначає про те, що якщо позивач підписав договір, то він визнав всі умови. Щодо повернення завдатку в розмірі 7500 грн, вказує про те, що позивач недоречно посилається на договір №029 від 14.07.2022, оскільки на момент здачі квартири (виселення) 12.10.2023 була укладена третя редакція договору від 16.08.2023. Так, відповідно до п.п.4.1.2 та 7.3 Договору від 16.08.2023 дострокове припинення договору відбувається шляхом повідомлення стороною ініціатором розірвання іншої сторони договору за 30 днів до дати такого припинення. Таке повідомлення здійснюється усно в телефонному режимі або шляхом надсилання смс повідомлення через вайбер. У разі якщо орендар повідомить менше, ніж за 30 днів про розірвання договору, гарантійний платіж та орендна плата, сплачені наперед стягуються орендодавцем за порушення умов договору в якості штрафної санкції та орендарю вказані кошти не повертаються. Щодо стягнення моральної шкоди зазначає про те, що позивачем не доведено належними доказами завдання останньому моральної шкоди.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, вислухавши думку позивача по справі, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Так, судом встановлено, що 16.08.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно умов договору, сума платежу за один місяць користування майном складає 9000 грн. Згідно п.2.2 договору орендар оплачує орендодавцю гарантійний платіж у сумі місячної орендної плати 7500 грн, не пізніше дати укладання Сторонами цього Договору, у якості застави за неналежний стан майна. Надалі у разі перегляду орендної плати за календарний місяць у бік збільшення орендар доплачує суму, якої не вистачає до нової повної вартості орендної плати за календарний місяць. Гарантійний платіж не є орендною платою за останній місяць проживання. З суми гарантійного платежу орендодавець має право компенсувати (стягувати) витрати на відновлення майна (ремонт або придбання нової речі) у разі пошкодження майна орендарем, зарахувати в оплату оренди у разі прострочення внесення орендарем орендної плати. У разі якщо суми гарантійного платежу не вистачає для відновлення пошкодженого майна, то орендар зобов`язується доплатити суму, якої не вистачає, на відновлення майна.

Крім того, сторони домовились та зазначили в п. 4.1.2 Договору про те, що орендар має право припинити дію цього договору достроково, повідомивши орендодавця за тридцять днів. У разі якщо орендар повідомить менше, ніж за 30 днів про розірвання договору, гарантійний платіж та орендна плата, сплачені наперед стягуються орендарем за порушення умов договору в якості штрафної санкції та орендарю вказані кошти не повертаються.

Строк дії укладеного між сторонами договору з 16.08.2023 по 17.02.2024.

Орендар звернувся до орендодавця із повідомленням про дострокове припинення дії договору оренди 06.10.2023 шляхом направлення повідомлення у месенджер вайбер, про що було зазначено в позовній заяві та підтвердженого позивачем в судовому засіданні. 07.10.2023 позивач в телефонному режимі повідомив відповідача про розірвання договору.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно вимог ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Згідно вимог ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно ст.760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 762 ЦК України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідно до ст.763 ЦК України, договір найму укладається настрок, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. Законом можуть бути встановлені максимальні (граничні) строки договору найму окремих видів майна. Якщо до спливу встановленого законом максимального строку найму жодна із сторін не відмовилася від договору, укладеного на невизначений строк, він припиняється зі спливом максимального строку договору. Договір найму, строк якого перевищує встановлений законом максимальний строк, вважається укладеним на строк, що відповідає максимальному строку.

Так, судом встановлено, що позивач сплатив відповідачу страховий депозит на суму 7500 грн.

Відповідач не заперечує, що їй дійсно була сплачена сума страхового внеску на суму 7500 грн.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Позивач в позові зазначає про те, що про умови договору останній попереджений не був ні в усній, ні в письмовій формі.

Разом з тим, суд звертає увагу, що сторони підписали договір, а отже узгодили всі істотні умови.

Проте, у вимозі про повернення страхового депозиту в розмірі 7500 грн, адресованій відповідачу, позивач посилається на договір № 029 від 14.07.2022, однак на той період діяв договір про оренду нерухомого майна від 16.08.2023.

Так, позивач у позовній заяві наголошує на тому, що оскільки він є військовослужбовцем та часто перебуває у відрядженнях, то за цих підстав у нього не було можливості повідомити відповідача за 30 днів про дострокове розірвання договору. Разом з тим, суду не надано доказів того, що у позивача не було можливості повідомити відповідача про такі наміри засобами, передбаченими умовами договору.

Враховуючи викладене, оскільки позивач порушив умови укладеного між сторонами договору про оренду нерухомого майна, а отже не виконав свої зобов`язання, то позовні вимоги про повернення страхового депозиту не підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд вважає в задоволенні цієї частини позовних вимог також слід відмовити.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4(із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4).

Проте, в даному випадку позивачем під час судового розгляду даної справи заподіяння моральної шкоди з боку відповідача належними доказами не доведено.

Наведені позивачем в позовній заяві обставини не свідчать про наявність причинного зв`язку між душевними стражданнями позивача і бездіяльністю або діями відповідача, вини останньої в її заподіянні.

Таким чином, за відсутності належних доказів, вимоги в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

На підставі ст. ст. 23, 759-763, 1167 ЦК України, ст.ст. 4,12,81, 263-268 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення страхового депозиту (завдатку) за договором оренди нерухомого майна, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Л.В. Мерзлий