єдиний унікальний номер справи 546/1174/23
номер провадження 2/546/53/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Решетилівка Полтавська область

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Сербіненко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Лісової А.В.,

представниці позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Решетилівка Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення та розміру аліментів,

УСТАНОВИВ:

Представниця позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення та розміру аліментів.

В обґрунтування позову зазначає, що рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 17.01.2018 в справі № 546/765/17 з ОСОБА_3 за позовом ОСОБА_4 було стягнуто на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 15.08.2017 і до досягнення дітьми повнолітнього віку. Відповідно до даного рішення на підставі виконавчого листа № 546/765/17, виданого 21.02.2018 Решетилівським районним судом Полтавської області, постановою державного виконавцем Решетилівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 05.03.2018 було відкрито виконавче провадження № 55897394. В подальшому дане виконавче провадження було передано на виконання Каховському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Херсонської області. Позивач ОСОБА_3 з 18.04.2022 перебував на військовій службі. Відповідно до виписки № 10238/645 КЗР «Міська клінічна лікарня № 1» Одеської міської ради ОСОБА_3 з 08.11.2022 по 15.11.2022 перебував на стаціонарному лікуванні з приводу «закритого перелому с/з правої ліктьової кістки та забійної ради голови». З 05.11.2022 по 08.11.2022 знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Миколаївського військового госпіталя. Травма пов`язана з проходженням військової служби, підтверджено тимчасове порушення функції правої руки. Було підтверджено діагноз, факт, що травма ОСОБА_3 є тяжкою та такою, що пов`язана з проходженням військової служби. З квітня 2022 року постійно знаходився в місцях розташування військових частин, до складу яких він входив. 3 05.11.2022 до 15.11.2022 він перебував на лікуванні в госпіталях, але в подальшому був виписаний і до 14.06.2023 року був змушений проходити лікування амбулаторно, проживаючи безпосередньо в місті Одеса, орендуючи житло відповідно до договору оренди від 20.11.2022 та сплачуючи за оренду житла та комунальні послуги своїми власними коштами. З урахуванням стану здоров`я позивача, його порівняно невеликих на даний час доходів та витрат, які він несе по оплаті орендної плати за житло, по лікуванню та придбанню медичних препаратів для себе, зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання двох неповнолітніх дітей, є обґрунтованим і може бути допустимим.

Просив змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, який було встановлено рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 17.01.2018 про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно до досягнення повноліття, на стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення кожною дитиною повноліття. Відкликати виконавчий лист, виданий на виконання рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 17 січня 2018 року в справі № 546/765/17.

Ухвалою від 11.09.2023 відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 23.01.2024 у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 про відмову від частини позовних вимог та уточнення редакції назви та прохальної частини позову було відмовлено.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, був повідомлений про день та час розгляду справи, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Представниця позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, була повідомлена про день та час розгляду справи, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог, зазначив що позивач ОСОБА_3 не мав права звертатися із позовом про зміну способу стягнення, а також не доведено погіршення матеріального становища позивача.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 17.01.2018 стягнуто з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_4 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 15.08.2017 і до досягнення дітьми повнолітнього віку (а.с. 8-9).

Копією довідки від 24.06.2022 № 332 про безпосередню участь особи в забезпеченні передбаченого Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави та копією витягу з наказу від 04.10.2022 №263 підтверджується, що позивач ОСОБА_3 є військослужбовцем (а.с. 6-7).

З копії виписки 10235/645 із медичної карти стаціонарного хворого ВЛК встановлено, що ОСОБА_3 має закритий перелом с/з правої ліктьової кістки із задовільним стоянням уламків. Забійна рана тім`яної ділянки з ліва (а.с. 10-11).

Копіями довідок виданих гарнізонною військово-лікарською комісією підтверджується, що ОСОБА_3 проходив медичний огляд на ВЛК 17.11.2022, 19.12.2022, 18.01.2023 встановлено, що травма отримана ним пов`язана з проходженням військової служби та на підставі МОЗ України від 04.07.2007 № 370 відноситься до тяжких травм (а.с. 12-14).

Копією перевідного епікризу від 08.11.2022 підтверджується, що ОСОБА_3 , перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Миколаївському військовому госпіталі (а.с. 15).

ОСОБА_3 військово- медичним клінічним центром південного регіону, був направлений на стаціонарне лікування до ВМКЦ ПР для оперативного лікування (а.с. 16).

Копією виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 798 підтверджується, що у ОСОБА_3 встановлений діагноз тупий хибний суглоб середньої третини ліктьової кістки правого передпліччя з наявністю мігруючої металоконструкції (а.с. 17-18).

Копіями довідок виданих військово лікарською комісією, Військово-медичного клінічного центру південного регіону підтверджується, що ОСОБА_3 проходив медичний огляд на ВЛК 13.03.2023, 11.04.2023, 10.05.2023 встановлено, що травма отримана ним пов`язана з проходженням військової служби та на підставі МОЗ України від 04.07.2007 № 370 відноситься до тяжких травм (а.с. 19-21).

Як вбачається з копії консультативного висновку лікаря невролога від 26.04.2023 у ОСОБА_3 встановлений діагноз посттравматичний тривожний розлад (а.с. 22).

Копією магнітно-резонансної томографії від 10.04.2023, протоколу обстеження від 04.05.2023, консультаційного висновку лікаря невролога, висновком ендокринолога, протоколом ультразвукового дослідження ЩЗ, висновок офтальмолога, магнітно-резонансною томографією шийного відділу хребта, магнітно-резонансною томографією грудного відділу хребта, магнітно-резонансною томографією поперекового-крижового відділу хребта, підтверджується, що ОСОБА_3 проходив медичне обстеження (а.с. 23-33).

Копією подання на військово-лікарську комісію підтверджуються що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 придатний до військової служби, є протипоказання щодо окремих видів служби (а.с. 34).

Копіями довідок виданих військово лікарською комісією КНП «ООКЛ» ООР» підтверджується, що ОСОБА_3 проходив медичний огляд на ВЛК КНП «ООКЛ» ООР» 04.07.2023 встановлено, що травма отримана ним пов`язана з проходженням військової служби та на підставі МОЗ України від 04.07.2007 № 370 відноситься до легкого ступеня травми (а.с. 35).

Як вбачається з копії висновку із медичної карти стаціонарного хворого № 12240 ОСОБА_3 , визнаний обмежено придатним до військової служби (а.с. 36-37).

ОСОБА_3 , з 20.11.2022 винаймає житло в м. Одеса та сплачує щомісячну орендну плату 5 500 грн, що підтверджується договором оренди (а.с. 39).

Представником позивача також додані копії фото на яких зображений ОСОБА_3 , з травмою правої руки (а.с. 40-41).

Представником відповідачки ОСОБА_4 ОСОБА_2 , надано суду відповідь на запит від 27.09.2023 ВПВР УЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ПМУЮ МЮ (м. Одеса) який був направлений до Державної податкової служби України, з якого вбачається, що позивач ОСОБА_3 у першому кварталі 2023 року отримав дохід у розмірі 109 298 грн 93 коп, з яких 19 673 грн 84 коп сума утриманого податку, у другому кварталі 2023 року отримав дохід у розмірі 61 758 грн 9 грн з яких 11 116 грн 59 коп сума утриманого податку.

Згідно відповіді на запит від 20.11.2023 ВПВР УЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ПМУЮ МЮ (м. Одеса) який був направлений до Державної податкової служби України з якого вбачається, що позивач ОСОБА_3 у третьому кварталі 2023 року отримав дохід у розмірі 82 341 грн 84 коп, з яких 14 821 грн 53 коп сума утриманого податку.

Частиною 3 ст. 181 СК України, визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 2, 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку

Відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Тобто, позивач ОСОБА_3 просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, в супереч ч. 3 ст. 181 СК України, оскільки спосіб стягнення аліментів змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Проаналізувавши наведені норми СК України, та, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до переконання про відсутність обставин, що вказували б на погіршення матеріального стану позивача.

Крім того, посилання представниці позивача, щодо погіршення фізичного стану позивача ОСОБА_3 , не є правовою підставою для зменшення розміру аліментів які з нього стягуються на утримання дітей.

Разом з тим, як вбачається з позовних вимог позивач ОСОБА_3 просить стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення кожної дитини повноліття, вказане суперечить нормам СК України, оскільки відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене вище, у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення та розміру аліментів слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позову та звільнення позивача від його сплати, суд не вбачає підстав його стягнення у дохід держави.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 4, 7, 12, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення та розміру аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Представниця позивача ОСОБА_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ;

Відповідачка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ;

Представник відповідачки ОСОБА_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення складено 29 січня 2024 року.

Суддя - І.В. Сербіненко