Справа №150/622/23
Провадження по справі №2/150/22/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

02 лютого 2024 року с. Мазурівка

в складі: головуючого судді Цимбалюк Л.П.

при секретарі Савковій С.А.,

з участю учасників цивільного процесу:

позивача ОСОБА_1 ,

неповнолітнього ОСОБА_2 ,

органу опіки та піклування Чернівецької селищної ради Могилів - Подільського району Вінницької області Рудика Р.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - орган опіки та піклування Чернівецької селищної ради Могилів - Подільського району Вінницької області, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідач участі у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_2 не приймає, тому просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина. Позивачем зазначається про те, що її онук ОСОБА_2 проживає разом з нею, якого вона фактично виховує і утримує.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої вимоги підтримує на умовах, викладених в позовній заяві, просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав, оскільки, вона залишила сім`ю. та з 2011 року відомості про неї відсутні, життям неповнолітнього сина не цікавиться, матеріально дитину не забезпечує.

Неповнолітній ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував проти позбавлення його матері ОСОБА_3 батьківських прав відносно нього.

Представник третьої особи без самостійних вимог - органу опіки і піклування Чернівецької селищної ради Могилів - Подільського району Вінницької області - головний спеціаліст - юрисконсульт відділу організаційно - кадрового та юридичного забезпечення Чернівецької селищної ради та її виконавчого комітету Рудик Р.Ф., який діє на підставі довіреності №118, виданої 02.02.2024 (термін дії якої до 31.12.2024), в судовому засіданні не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Зазначив, всі обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки (ч.1 ст.64 ЦПК України).

Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України. Як вбачається із матеріалів справи відповідач причини неявки суду не повідомила; відзиву на позов відповідачем не подано.

Дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, ґрунтуючись на наступних підставах.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ухвали Чернівецького районного суду Вінницької області від 02.02.2024 постановлено про проведення заочного розгляду даної справи.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є матір`ю неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 19.06.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №3 Харківського міського управління юстиції.

Із копії вище вказаного свідоцтва про народження дитини вбачається, що батьком неповнолітнього ОСОБА_2 є ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_3 (тобто, відповідач по справі).

Родинні відносини між позивачем та неповнолітнім ОСОБА_2 окрім показів ОСОБА_1 підтверджено матеріалами справи.

Так, як свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 12.05.1984 Чернівецькою сільською радою Могилів - Подільського району Вінницької області, матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (тобто, батька неповнолітнього ОСОБА_2 ) значиться ОСОБА_1 , українка (тобто, позивач по справі). Вище наведеним підтверджується те, що позивач є бабусею неповнолітнього ОСОБА_2

ОСОБА_2 (сина позивача по справі) було мобілізовано до лав Збройних Сил України.

Як вбачається із сповіщення начальника третього відділу Могилів - Подільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 16.10.2023 за №2128, кулеметник 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_3 солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник безвісти під час виконання обов`язків військової служби поблизу наседеного пункту Первомайське Донецької області 12 жовтня 2023 року.

Будь - яких інших відомостей про ОСОБА_2 після отримання позивачем вище вказаного сповіщення немає.

Згідно довідки, виданої Чернівецькою селищною радою Могилів - Подільського району вінницької області від 16.11.2023 за №3112, неповнолітній ОСОБА_2 зареєстрований та проживає разом із бабусею ОСОБА_1 (тобто, позивачем по справі) на одному погосподарському номері по АДРЕСА_1 .

Як зазначається позивачем мати неповнолітнього ОСОБА_2 , тобто відповідач по справі ОСОБА_3 залишила сина, останній раз була в с. Мазурівка Могилів - Подільського району Вінницької області влітку 2011 року, і з того часу про неї немає жодних відомостей. ОСОБА_3 безпричинно самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, вихованням дитини не займається, матеріально сина не забезпечує, жодним чином не цікавиться ні його життям, ні його навчанням.

Згідно акту обстеження матеріально - побутових умов ОСОБА_1 від 16.11.2023, проведеного в складі старости села с. Мазурівка Могилів - Подільського району Вінницької області ОСОБА_6 , діловода ОСОБА_7 та землевпорядника ОСОБА_8 , неповнолітній ОСОБА_2 проживає разом із бабусею ОСОБА_1 у домоволодінні, розташованому по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 створила належні умови для проживання та виховання свого онука: приватний одноповерховий будинок, в якому чотири кімнати, санвузол, спальні, вітальні, дитяча кімната, в якій є спальні ліжка, стіл, шафа. На кухні є все необхідне для приготування їжі. Є централізований водогін, пічне та водяне опалення. Є присадибна земельна ділянка, господарські приміщення (хлів, гараж, курник).

Із акту обстеження умов проживання ОСОБА_2 від 16.11.2023, проведеного начальником Служби у справах дітей ОСОБА_12, головним спеціалістом ССД ОСОБА_11, директором комунальної установи «ЦНСП» вбачається, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , вбачається, що для виховання та розвитку дитини створено належні умови, дитина забезпечена продуктами харчування та одягом. Неповнолітній ОСОБА_2 під час бесіди висловив надію та бажання надалі проживати в сім`ї із бабусею ОСОБА_1 (тобто, позивачем по справі).

Як вбачається із інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача ОСОБА_3 , отриманої Чернівецьким районним судом Вінницької області від Чернівецької селищної ради Могилів - Подільського району Вінницької області у порядку, передбаченому ч.7 ст.187 ЦПК України, за відомостями вище вказаного органу відповідач зареєстрована в АДРЕСА_2 , однак, з 2011 року за місцем реєстрації не проживає, ніяких зв`язків із родичами в с. Мазурівка не підтримує.

Аналізуючи поведінку відповідача ОСОБА_3 по відношенню до свого сина, можна зробити висновок щодо ухилення її від виконання своїх обов`язків з виховання, оскільки, вона байдуже ставиться до інтересів дитини, до проведення із неповнолітнім ОСОБА_2 вільного часу. Між сином і матір`ю виникає відчуження, відсутність у відповідача чіткого бажання бути і виховувати його.

Судом при цьому береться до уваги думка неповнолітнього ОСОБА_2 , висловлена в судовому засіданні, де він наголосив, що не заперечує проти позбавлення його матері ОСОБА_3 батьківських прав відносно нього, вивляє бажання на надію проживати у сім`ї із бабусею ОСОБА_1 , яка займається його вихованням та матеріальним забезпеченням.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як зазначено у ч.1 ст.18 вказаної Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Частиною 1 ст.27 цієї Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до вимог ст.12 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру,милосердя,забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2). Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3). Батьки зобов`язані поважати дитину (ч. 4).

У відповідності до принципу 2 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Якнайкраще забезпечення інтересів дитини, згідно принципу 7 Декларації, має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її (дитини) освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

З метою дотримання зазначених принципів Декларації прав дитини, суд вважає, що у даному випадку є виняткові обставини для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно її неповнолітнього сина.

При цьому, інші положення принципу 6 Декларації прав дитини, у даному випадку, на переконання суду, порушені не будуть.

У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, №3 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Вище зазначені обставини свідчать про свідоме нехтування ОСОБА_3 своїми обов`язками щодо виховання та утримання дитини, оскільки, ОСОБА_3 , будучи матір`ю неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не займається вихованням дитини, не створила жодних умов для його фізичного та духовного розвитку; про сина не піклується, не забезпечує його необхідними продуктами харчування та речами, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не забезпечує медичного огляду.

Дані обставини дають суду законні підстави у відповідності до положень ст.164 Сімейного кодексу України позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, вони підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, які окрім цього підтверджено в судовому засіданні як показами позивача ОСОБА_1 , так і наявними по справі письмовими доказами, які свідчать про невиконання ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина ОСОБА_2 .

Враховуючи в сукупності всі обставини справи, беручи до уваги докази, які одержані у встановленому законом порядку, суд в силу ст.164 СК України приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_2 .

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 1073 гривні 60 копійок, про що свідчить квитанція №0.0..2 від 29.11.2023 (а.с. 1).

При вирішенні питання про стягнення із відповідача на користь ОСОБА_10 судових витрат, судом враховується те, що відповідачем не подано до суду відзиву щодо визнання позовних вимог про розірвання шлюбу, що виключає можливість вирішення питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, як те передбачено частиною першою статті 142 ЦПК України.

З врахуванням того, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд в силу ст.141 ЦПК України приходить до висновку про присудження позивачу судових витрат, зокрема, судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст., ст.164, 243 СК України, ст.ст., 55, 59, 60, 63 ЦК України, керуючись ст.,ст.10, 11, 81, 141, 259, 263 - 265, 280, 282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073 (однієї тисячі сімдесяти трьох) гривень 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

СУДДЯ: Л.П. ЦИМБАЛЮК