Справа № 461/7865/23
Провадження № 2-др/461/5/24
01.02.2024 року. м. Львів.
Галицький районний суд м.Львова
головуючого судді Радченка В.Є.
при секретарі Штогрині В.-Н.Л.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23.01.2024 року залишено без розгляду цивільну справу за позовом АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.
29.01.2024 до Галицького районного суду м. Львова звернувся адвокат Ковриженко О.О. в інтересах ОСОБА_1 з заявою про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі. В заяві зазначив, що на користь відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з тим, що на його думку, позивач зловживав своїми правами, пред`являючи позов до суду після затвердження між сторонами мирової угоди. Тому просив ухвалити додаткове рішення про стягнення з АТ «Ідея Банк» витрат на правничу допомогу в розмірі 19 209,20 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Суд не вбачає необхідності для виклику сторін або інших учасників справи в судове засідання, оскільки в матеріалах справи та в доданих до заяви додатках наявні всі необхідні відомості для прийняття повного та об`єктивного рішення по суті заяви. Відповідно, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались згідно з вимогами ч.4 ст. 270 ЦПК України.
Суд, розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали цивільної справи, надані докази, приходить до наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що 19.09.2023 року до суду надійшла позовна заява АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28.09.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.
23.10.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву.
24.11.2023 року до суду надійшла заява представника позивача про залишення позову без розгляду.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23.01.2024 року залишено без розгляду цивільну справу за позовом АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Таким чином, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилася невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі, або не вирішено питання про судові витрати.
Перелік підстав за яких може бути постановлено додаткове рішення, є вичерпним.
Отже, додатковими судовими рішеннями є додаткова ухвала, додаткове рішення чи додаткова постанова, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням. Крім того, додаткове судове рішення може прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі.
Згідно з ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема пов`язані з правничою допомогою адвоката.
Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Аналіз вказаної процесуальної норми дає підстави вважати, що для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу, згідно з процесуальним обов`язком доказування, необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені. Зокрема, для стягнення компенсації здійснених витрат суд повинен встановити, що позивач діяв недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; вчиняв дії з метою затягування вирішення спору, а також чи були такі дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
За змістом частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
В поданій заяві представник відповідача вказує, що дії позивача є недобросовісними, оскільки позовна заява була подана після затвердження між сторонами мирової угоди від 27.07.2023 року.
З матеріалів справи вбачається, що позовна заява була подана 19.09.2023 року. Мирова угода між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 від 27.07.2023 року була затверджена ухвалою Галицького районного суду від 28.09.2023 року у справі №461/5358/23.
Таким чином, позовна заява подана до затвердження мирової угоди судом. Крім того, після затвердження мирової угоди та до розгляду справи по суті представником позивача подано до суду заяву про залишення позову без розгляду.
Відтак, доводи представника відповідача про подання позову після затвердження мирової угоди не знайшли свого підтвердження.
Суд дійшов висновку, що відповідачем не надано доказів того, що дії позивача у вказаній справі були необґрунтованими, що є підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із залишенням позову без розгляду.
Окрім цього, суд звертає увагу, що статтею 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а положенням ст.257 ЦПК України визначено право позивача на подачу заяви про залишення позову без розгляду.
Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України.
Подання позивачем у справі заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями останнього, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.
Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, є доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Таким чином, судом не встановлено зловживання позивачем його процесуальними правами, а тому немає підстав для стягнення витрат на правову допомогу на користь відповідача у зв`язку з поданням заяви про залишення позову без розгляду.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу. Саме по собі звернення до суду з позовом та з клопотання про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, що дають підстави для стягнення з позивача судових витрат, оскільки це право позивача передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 148/312/16-ц від 26.09.2018 року та постанові Верховного Суду у справі №295/2963/21 від 30.11.2022 року.
З огляду на вищевикладене, суд проходить до висновку, що у задоволенні заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу слід відмовити за безпідставністю.
З ч.5 ст.270 ЦПК України вбачається, що суд може винести ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення, яка може бути оскаржена.
Керуючись ст. ст. 2, 11, 12, 13, 76 81, 133, 141, 247, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд-
Ухвала може бути повністю або частково оскаржена в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя В.Є. Радченко