ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/413/24 Номер провадження 22-ц/814/1795/24Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

стягувач ОСОБА_1

представник боржника ОСОБА_2

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ніколенка Станіслава Васильовича

на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 24 січня 2024 року, постановлену суддею Яковенко Н.Л., повний текст ухвали складено дата не вказана

у справі за поданням головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ніколенка Станіслава Васильовича про тимчасове обмеження в праві виїзду за кордон керівника Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області Тараторіна Володимира Никандровича, -

В С Т А Н О В И В:

24 січня 2024 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ніколенко С.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження в праві виїзду за кордон керівника Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області Тараторіна Володимира Никандровича, в якому просив судтимчасово обмежити у праві за межі України керівника юридичної особи боржника Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області Тараторіна Володимира Никандровича.

Подання мотивовано тим, що у провадженні головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ніколенка С.В. перебуває виконавче провадження №72089569 з примусового виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/5610/22 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії, сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії. Керівником юридичної особи боржника не вжито жодних дій, які б були спрямовані на виконання рішення суду та виплату заборгованості, боржником рішення не виконано, останній ухиляється від його виконання.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 24 січня 2024 року у задоволенні подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ніколенко С.В. про тимчасове обмеження в праві виїзду за кордон керівника Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області ОСОБА_3 - відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що фізична особа ОСОБА_3 не є боржником у виконавчому провадженні, а є керівником боржника Головного управління ПФ України в Полтавській області, тому до нього не може бути застосовано відповідний захід забезпечення в порядку, визначеному ст. 441 ЦПК України.

В апеляційній скарзі головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ніколенко С.В. просить ухвалу суду першої інстанції скасувати з підстав неповного дослідження судом першої інстанції доказів, неправильного встановлення обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити подання, справу розглянути без участі представника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він не погоджується з мотивами суду, оскільки у відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до п.19 ч. 3 ст. 18 цього Закону у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів. Вказує, що 16.01.2023 року від стягувача надійшла заява про здійснення процесуальних дій, а саме щодо звернення з вказаним поданням до суду. До заяви стягувач надав копію відповіді боржника про те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області не зверталося до Пенсійного фонду України із запитом стосовно питання виплати заборгованості пенсії, нарахованої на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 року у справі №440/5610/22. Вказані обставини свідчать про бездіяльність керівника Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області щодо виконання рішення суду. Також посилається на свої повноваження діяти від імені Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги.

У судове засідання до апеляційного суду не з`явився головний державний виконавець,належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 19.03.2024 року судової повістки про виклик до суду у цивільній справі на його офіційну електронну адресу юридичної особи у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 52) та відповідно доставлена до електронної скриньки. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції, 21.06.2023 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ніколенком С.В. відкрито виконавче провадження №72089569 з примусового виконання виконавчого листа №440/5610/22, виданого 12.06.2023 року Полтавським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії, а також сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії (а.с. 6).

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Отже, в силу норм ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване виключно як захід забезпечення виконання судового рішення до фізичної особи, яка є боржником за виконавчим провадженням.

Частиною 4 ст. 441 ЦАК України передбачено, що ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.

Також суд першої інстанції вказав, що при вирішенні подання державного виконавця зазначення лише прізвища, імені та по батькові фізичної особи, яку просить державний виконавець обмежити у праві виїзду за межі України, не є достатнім для ідентифікації особи, необхідно зазначати дату її народження, адресу місця проживання, громадянства.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні подання з підстав того, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване виключно до фізичної особи, яка є боржником за виконавчим провадженням, виходячи з наступного.

Предметом подання є тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи боржника Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області ОСОБА_3 .

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неправильно витлумачив зміст ст. 441 ЦПК України та прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні подання головного державного виконавця саме з вказаних підстав, що призвело до постановлення ухвали з незаконних мотивів.

По справі вбачається, що ОСОБА_3 є керівником Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

У постанові Верховного Суду від 19.08.2020 року у справі №910/8130/17 зазначено, що відповідно до пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно із статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в країну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

На виконання статті 2 Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів" від 24.03.2008 року № 261/2008 стосовно врегулювання порядку виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов`язання, було видано спільного листа Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.05.2008 № 25-32/463 та № 25-5347, в якому зазначено, що наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, у тому числі аліментних, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України, до того ж питання такого обмеження вирішується судом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Відповідно до висновків, викладених Верховним Судом України при проведенні аналізу судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

У листі Верховного Суду України від 01.02.2013 року "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" зазначено, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного встановлення усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Отже, Законом України "Про виконавче провадження" закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Поряд з цим, згідно з правилами статті 337 ГПК (ст. 441 ЦПК України) тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи може мати місце виключно у випадку: - коли ця особа є боржником; - невиконання нею судового рішення, на строк до повного виконання такого судового рішення. Такий захід забезпечення виконання судового рішення є виключним.

Статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України" передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках.

Таким чином, наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку про те, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин заявник повинен надати достатньо підтверджені відомості про те, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням, може полягати як в активних діях (нез`явлення на виклики державного виконавця, приховування майна, доходів тощо), так і в пасивних діях (невжиття будь-яких заходів для виконання обов`язку сплатити кошти).

При цьому, Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальною нормою права, якою врегульовано умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню. Тобто вказаним Законом врегульовано права та обов`язки осіб, на правовідносини яких розповсюджується дія такої норми права.

Відтак, якщо спеціальною нормою права (пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження") передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів, то обмеження виконавця у такому праві означатиме порушення прав виконавця, які визначені спеціальною нормою права, а саме Законом України "Про виконавче провадження".

Отже, такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 19.08.2020 року у справі №910/8130/17.

Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що головний державний виконавець наділений правом звернутися до суду з поданням про тимчасове обмеження права виїзду керівника боржника - юридичної особи.

Разом з тим, розглянувши зазначене подання, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у його задоволенні з підстав того, що лише фізичну особу за змістом ст. 441 ЦПК України можливо обмежити у праві виїзду за межі України, що є неправильним, з огляду на вище викладене. Інших підстав для відмови у задоволенні подання суд першої інстанції в ухвалі не навів.

Апеляційний суд, аналізуючи фактичні обставини, наведені у поданні головного державного виконавця та підтверджені матеріалами справи, приходить до висновку про те, що подання є необгрунтованим та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.06.2023 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ніколенком С.В. відкрито виконавче провадження №72089569 з примусового виконання виконавчого листа №440/5610/22, виданого 12.06.2023 року Полтавським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії, а також сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії (а.с. 6).

Як вбачається з листа першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області В.Носенка від 29.06.2023 року, на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.06.2023 року (ВП №72089569) згідно рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/5610/22 гр. ОСОБА_1 з 01.07.2023 року поновлено виплату пенсії у добровільному порядку та нарахована заборгованість за період з 01.11.2014 року по 30.06.2023 року у розмірі 246 325,22 грн. (а.с. 9).

Крім цього, у листі вказано, що виплати заборгованості за минулий час внутрішньо переміщеним особам визначено постановою КМ України від 10.11.2021 року №1165, заборгованість у розмірі 246 325,22 грн. внесено до переліку отримувачів, передбаченого вказаною постановою. Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області є бюджетною установою і в праві здійснювати бюджетні платежі тільки за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України».

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ніколенка С.В. від 06.07.2023 року за невиконання рішення суду накладено на боржника Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області штраф на користь держави у розмірі 5 100 грн. (а.с. 8).

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ніколенка С.В. від 24.07.2023 року за невиконання рішення суду накладено на боржника Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області штраф на користь держави у розмірі 10 200 грн. (а.с. 13).

Згідно вимоги виконавця від 21.12.2023 року, головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Ніколенко С.В. вимагав боржника боржника Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надати копії документів направлення ним до Пенсійного фонду України пакету документів, вказаного в п.5 Порядку виділення коштів, що підлягають виплаті стягувачу ОСОБА_1 (а.с. 14).

На вимогу від 21.12.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області листом від 03.01.2024 року повідомило Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), що головним розпорядником коштів державного бюджету, що виділяються на забезпечення виплат по зазначеній бюджетній програмі, є Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України відповідальний виконавець і розпорядник коштів нижчого рівня. Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області є бюджетною установою і в праві здійснювати бюджетні платежі тільки за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого Законом України «Про державний бюджет України». Виконання рішення суду здійснено Головним управлінням згідно норм чинного Бюджетного законодавства України в сфері пенсійного забезпечення (а.с. 15).

Як вбачається з матеріалів справи, 16.01.2024 року до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надійшла заява ОСОБА_1 про здійснення процесуальних дій у виконавчому провадженні №72089569, в якій просив звернутися до суду із заявою про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівнику боржника юридичної особи Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та подати звернення до суду про зміну способу і порядку виконання постанови адміністративного суду у справі №440/5610/22 від 30.05.2023 року (а.с.17).

У заяві ОСОБА_1 вказав, що згідно наданої йому інформації (листа) Пенсійним фондом України від 25.12.2023 року, із запитом стосовно питання виплати заборгованості пенсії, нарахованої на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 року у справі №440/5610/22, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не зверталося (а.с. 18-19).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що зі змісту листа Департаменту пенсійного забезпечення, страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Пенсійного фонду України від 25.12.2023 року, адресованого ОСОБА_1 , вбачається, що на фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат внутрішньо переміщеним особам, у бюджеті Пенсійного фонду України на 2023 рік, затвердженому постановою КМ України від 24.06.2023 №631, було передбачено 150 млн. грн., які використано в повному обсязі, крім того, постановою КМ України від 05.09.2023 №944 внесено зміни до бюджету Пенсійного фонду України на 2023 рік, яким, зокрема, зазначені видатки збільшено до 1 млрд. грн. До цього листа додано копію листа Пенсійного фонду України від 30.03.2023 року №2800-030203-9/17050, наданого на запит Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 27.02.2023 року №1600-0404-5/13699, з питання виплати заборгованості пенсії, нарахованої на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 року у справі №440/5610/22.

У матеріалах справи лист Пенсійного фонду України від 30.03.2023 року №2800-030203-9/17050, наданий на запит Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 27.02.2023 року №1600-0404-5/13699, відсутній, тому немає можливості більш конкретно оцінити його зміст.

Отже, по справі вбачається, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у добровільному порядку у червні 2023 року провело нарахування пенсії ОСОБА_1 на виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 року у справі №440/5610/22. Крім цього, як слідує з листа Департаменту пенсійного забезпечення, страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Пенсійного фонду України від 25.12.2023 року, 27.02.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зверталося з листом за №1600-0404-5/13699 до Пенсійного фонду України з питання виплати заборгованості пенсії, нарахованої на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 року у справі №440/5610/22, тобто, слід дійти висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області вживало заходи з даного питання ще до ухвалення адміністративним судом рішення у справі.

Беручи до уваги ту обставину, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області є бюджетною установою, не є головним розпорядником бюджету Пенсійного фонду України, є розпорядником коштів нижчого рівня, здійснює бюджетні платежі тільки за наявності відповідного бюджетного призначення, бюджет Пенсійного фонду України на відповідний календарний рік затверджується Законом України «Про Державний бюджет», а фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат внутрішньо переміщеним особам, передбачених у бюджеті Пенсійного фонду України, затверджується відповідною постановою КМ України. Оскільки за даними Пенсійного фонду України, у 2023 році вже до вересня 2023 року вказані видатки були повністю використані та постановою КМ України від 05.09.2023 №944 було внесено зміни до бюджету Пенсійного фонду України на 2023 рік, яким зазначені видатки збільшено до 1 млрд. грн., то ці обставини вказують на те, що безпосередня вина керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиконання виконавчого листа №440/5610/22 з примусового виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 року у справі №440/5610/22, відсутня, відсутні докази щодо ухилення від виконання судового рішення.

Крім цього, виходячи зі змісту заяви ОСОБА_1 від 16.01.2024 року на адресу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області, сам стягувач ОСОБА_1 , усвідомлюючи повноваження Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо розпорядження бюджетними коштами Пенсійного фонду України, в тому числі, просив також головного державного виконавця звернутися із заявою про зміну способу і порядку виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 року у справі №440/5610/22.

Як пояснив апеляційному суду стягувач ОСОБА_1 , головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області вже внесено подання до адміністративного суду про зміну способу і порядку виконання рішення суду, яке на даний час перебуває на розгляді суду.

Крім цього, як встановила колегія суддів, головним державним виконавцем не надано доказів про те, що керівник боржника має намір покинути територію України, у матеріалах подання відсутні відомості Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про те, що він будь-коли виїздив з України, потенційно може виїхати, що має паспорт для виїзду за кордон.

У прохальній частині подання головний державний виконавець просив витребувати з Управління державної міграційної служби у Полтавській області відомості відносно особи керівника боржника.

Згідно ч. 1,2,4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Як вбачається з матеріалів справи, до подання головним державним виконавцем не надано доказів про те, він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (надання копій запитів, відповідей тощо).

Колегія суддів з урахуванням викладеного, дійшла висновку про те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні подання з підстав, викладених вище, подання є необгрунтованим, безпідставним, не відповідає вимогах чинного законодавства, тому задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні подання.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3,4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376, ч.1 п.3,4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ніколенка Станіслава Васильовича задовольнити частково

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 24 січня 2024 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ніколенка Станіслава Васильовича про тимчасове обмеження в праві виїзду за кордон керівника Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області Тараторіна Володимира Никандровича відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов