Справа № 713/41/24
Провадження №2/713/116/24
РІШЕННЯ

іменем України

02.04.2024 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області у складі головуючого судді Кириляк А.Ю., за участі секретаря Матейчук-Степан Л.Ю., позивача ОСОБА_1 представник позивача ОСОБА_2 представника відповідача ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення матеріального та морального збитку за пошкоджене майно ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення матеріального та морального збитку за пошкоджене майно.

В позові вказувала, що 09.09.2023 року,вона стала свідком сварки між своєю донькою ОСОБА_5 та її чоловіком ОСОБА_4 .

Зранку почула крик біля хати доньки, пішла перевірити, побачила, що вхідні двері було відчинено, а з будинку доносились нецензурні вислови в бік доньки. Після цього конфлікту, донька зателефонувала до поліції.

Пізніше, через ненависть до неї її зять ОСОБА_4 , пішов до гаража і навмисно пошкодив майно, яке належить їй на праві приватної власності. А саме:пошкодив будинок, автомобіль, бетономешалку, прибори хатні, брама вікон, замок у гаражі, шифер, тощо.

Крім того, самовільно зняв ворота та відкрив її гараж де ремонтував її машину Volkswagen Caddi. Неодноразово відповідач застосовував до неї та її доньки фізичне насилля, доказом чого є її звернення до поліції.

Посилалася на те, що постійні сварки з її зятем, приводять до завдання душевних страждань, це все спричиняє виникнення пригніченого стану, внаслідок чого почала до всього нервово відноситися. Також, від такого стану та нецільового використання сімейних грошей в її родині присутні сімейні розлади.

Розмір заподіяної моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести їй і родині, та витрати, пов`язані з відновленням її психічного стану, відпочинком від усього, що сталося з нею.

Розмір її душевних страждань оцінює в 100 000 грн. 00 коп.

Дана сума враховує в себе усі страждання, які довелося їй перенести, зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних зі сварками в родині.

Суму моральної шкоди, оцінює у 200 000 грн.

Оскільки зять повиносив з її будинку цінні речі, а саме: холодильник, морозильну камеру, електричну духовку, біде. Продав її диван, крісла, та інші меблі. Пошкодив опалення під підлогою, наразі аби відновити опалення потрібно знімати підлогу. Також забрав бетономішалку та нову тачку.

Просить стягнути на її користь з ОСОБА_4 суму матеріальної шкоди, яка складає 200 000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 100 000 грн.

Позивач 01.04.2024 року звернулася з заявою про уточнення позовних вимог , просила стягнути на її користь з ОСОБА_4 суму матеріальної шкоди, яка складає 200 000 грн. та 100 000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до п.2 ч. 2 та ч.3 ст.49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається (п.7.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15)

За таких обставин суд вважає, що в прийнятті вказаної заяви, у зв`язку з порушенням вимог ч.3 ст. 49 ЦПК України щодо неможливості одночасного зміни предмету і підстав позову, необхідно відмовити.

Позивач у судовому засіданні, просила стягнути на її користь з ОСОБА_4 суму матеріальної шкоди, яка складає 200 000 грн. та 100 000 грн. моральної шкоди.

Крім того посилалася на те, що вона приїхала з - за кордону. Будинок був закритий. Відповідач ключі не віддав, а віддав при комісії. Майна в будинку не було, залишилась одна плитка. За другим разом склали акт про відсутність майна. ОСОБА_6 наробив їй шкоди, зняв браму з воріт, порізав сітку на воротах, забрав бетономішалку. З будинку забрав унітаз, холодильник, пральну машинку, всього на 1000 євро. Пошкодив вхідні двері в будинок. Посилалася на те, що допомогала їм будувати будинок.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав просив уточнені позовні вимоги задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали , вважали позов необгрунтованим обставини справи не підтвердженні жодним письмовим доказом , а тільки додані письмові пояснення позивачки надані працівникам поліції, на події які мали місце у 2021 році. Відповідач вказував, що 22 січня 2022 року він у будинку позивачки не був . У 2013 році перекрили будинок та шифер викинули на смітник . Автомобіль повернув у квітні 2023 року позивачці. Мебель та сантехніка була придбана за спільні кошти з колишньою дружиною під час шлюбу , а деякі речі подаровані під час весілля.

В задоволенні позову ОСОБА_1 просили відмовити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_4 понесені ним судові витрати, в т.ч. витрати на правничу допомогу в розмірі 25000 грн.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні надала наступні покази, що працює землеупорядником Берегеметської селищної ради . Сторони проживають на території с.Мигове. Вказувала, що була присутня в складі комісі за усним повідомленням позивачки у січні 2023 року . Вони були біля житлового будинку по АДРЕСА_1 , також був староста , ДІМ Вижницького РВП Мендришора та соц. працівник . Зі слів ОСОБА_1 зать ОСОБА_6 забрав все їй належне майно.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні надала наступні покази, що працює начальником військово-облікового столу старостинського округу с. Мигове .Позивач звернулася з зверненням щодо обстеження житлового будинку та відсутності умов проживання в ньому. Вона була у складі даної комісії 11 вересня 2023 року. Хто відчинив будинок сказати не може , оскільки двері в будинку були відчинені. У кімнатах не було нічого. Відповідача при цьому не було. Зі слів позивача у будинку були раніше меблі.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні надала наступні покази, що позивачка є її мати, а відповідач колишній чоловік. Все почалося у 2021 року, відповідч почав застосовувати до неї фізичне насильство , ображав нецензурною лайкою. Постійно викликали поліцію. Гроші брали у матері. Всі сварки були за гроші . Вона просила, що давай повернемо матері кошти він сказав, що повернуть. Відповідач все робив біля будинку матері. Вони спільно побудували окремий будинок та перейшли туди жити. ОСОБА_5 вивіз всю побутову техніку: морозильну камеру, хододильник та пральну машинку, яку мати придбала в Португалії. Бетонозмішувач подарував їм матері співмешканець. Однак відповідач залишив її собі та прив`язав ланцюгом до дерева.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні надав покази, що працює у Вижницькому РВП у Чернівецькій області , дільничим інспектором. У його обслуговуванні перебуває с.Мигове , позивачка неодноразово на протязі 2021-2024 р.р. зверталася з заявами про неправомірні дії ОСОБА_6 з приводу викрадення та пошкодження її майна. На всі заяви ОСОБА_1 було відповідне реагування.

Суд заслухавши доводи сторін та їх представників , показів свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15,16 ЦКУкраїни, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Судом встановлено, що позивач звернулася в суд з позовом про стягнення матеріального та морального збитку за пошкоджене майно.

Вказувала 09.09.2023 року,вона стала свідком сварки між своєю донькою ОСОБА_5 та її чоловіком ОСОБА_4 .

Зранку почула крик біля хати доньки, пішла перевірити, побачила, що вхідні двері було відчинено, а з будинку доносились нецензурні вислови в бік доньки. Після цього конфлікту, донька зателефонувала до поліції.

Пізніше, через ненависть до неї її зять ОСОБА_4 , пішов до гаража і навмисно пошкодив майно, яке належить їй на праві приватної власності. А саме:пошкодив будинок, автомобіль, бетономешалку, прибори хатні, брама вікон, замок у гаражі, шифер, тощо.

Крім того, самовільно зняв ворота та відкрив її гараж де ремонтував її машину Volkswagen Caddi.

Ввжала, що своїми діями відповідач завдав їй матеріальої шкоди на суму 200000 гривень.

В обгронтування позову надала письмові документи:

-письмові пояснення ОСОБА_5 (доньки позивачки) від 30.05.2021р. відібрані сержантом ії ОСОБА_10 про те, що рік тому вона позичила у своєї матері ОСОБА_1 грошові кошти на придбання автомобіля .

- письмові пояснення ОСОБА_1 від 30.05.2021 р., відібрані лейтенантом ОСОБА_11 , в якій вона вказує. що її дочка ОСОБА_12 та зять ОСОБА_4 позичили в неї 16500 євро та відмовляються повертати .

письмові пояснення ОСОБА_1 від 18.02.2022р., відібрані капітаном поліції ОСОБА_9 , в якій вона вказує, що її зять самовільно зняв частину огрожі; - письмові рукописи на чотирьох аркушах незрозуміло кому адресовані ;

- Фотозображенням автомобіля та воріт , однак не зрозуміло на якій території вони знаходяться та яке відношення мають до позову.

Також надано відповіді Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області від 02.08. 2021р., 10.08.2021р., 10.11.2022р., 27.07.2023р., з яких слідує, що в діях ОСОБА_13 не встановлено складу будь-якого правопорушення;

Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 30.05.2021 року , де просить посприяти, щоб її дочка ОСОБА_5 та її зять ОСОБА_4 повернули 16500 євро ,які вони у неї позичили в березні місяці та відмовляються повертати.

Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 18.02.2022 року , де вказує, що 18.02.2022 року об 13.00 год її зять самовільно відчинив ворота у гаражі та пошкодив сітку на огорожі .

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом частини першої, другої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. З наведено слідує, що для відшкодування шкоди завданої фізичній особі необхідно встановити обставини заподіяння такої майнової шкоди (розмір шкоди), неправомірність дій заподіювача шкоди та безпосередній причинний зв`язок між діями заподіювача шкоди та спричиненням майнової шкоди.

Зобов`язання про відшкодування шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як: - наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір; - неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства; - причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду; - вина заподіювача шкоди, як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх зазначених складових є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Своєю чергою відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто діє презумпція вини завдавача шкоди.

З огляду на викладені положення, суд вбачає, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення). Складовими елементами шкоди є: протиправна поведінка особи; настання шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та настанням шкоди; вина завдавача шкоди.

Відсутність хоча б одного з наведених складових елементів шкоди виключає склад цивільного правопорушення, і, як наслідок, настання юридичної відповідальності. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності, період завдання шкоди.

Отже, розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, вини, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.

В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.

При цьому на потерпілого (позивача) покладається обов`язок довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу).

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до правової конструкції статті 1166 ЦК України, Позивачу потрібно довести факт спричинення їй шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та діями Відповідача. Натомість, обов`язок доведення відсутності вини в спричиненні шкоди покладається на Відповідача, яка під час розгляду справи підтверджень відсутності її вини в пошкодженні належного Позивачу майна не надала.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, подібні висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року по справі № 61/8496/15-ц та в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України враховуються судом.

Разом з тим, з доданих до матеріалів справи доказів не вбачається можливим встановити дії відповідача стали безпосередньою причиною пошкодження майна та заподіяння позивачу матеріальної шкоди у розмірі 200000 гривень.

В силу статті 1192 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Із положень частини першої статті 77 ЦПК України слідує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом статті 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

В силу статті 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення речі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести належними та допустимими доказами обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, тягне за собою відмову в позові.

Висновок експерта є одним із доказів, на підставі якого суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Процесуальний закон передбачає можливість проведення експертизи як на підставі ухвали суду, так і на замовлення учасника справи.

Висновок, який склав експерт за зверненням учасника справи, має силу доказу у справі як і висновок експерта, призначеного судом.

Проте, при зверненні до суду та під час розгляду справи позивач з клопотанням про призначення експертизи з метою встановлення вартості пошкодженого майна не зверталась.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним судом України у постанові № 6-168цс13 від 12 лютого 2014 року, для загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність майнової шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою й протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Покази свідків наданих в судовому засіданні не підтверджуть вину у діях відповідача, оскільки вони вказують, що зі слів позивачки ОСОБА_1 її зять ОСОБА_4 забрав її речі з будинку та пошкодив майно, однак не надано жодного правовстановлюючого документу , що будинок ,який розташований по АДРЕСА_2 належить позивачу на праві власності , опис майна , яке нібито забрано відповідачем з будинку ,його вартість, підтверджуючі дані що вони придбані позивачкою, та те , що ОСОБА_4 забрав дане майно, оскільки в заявах адресованих Вижницькому РВП , вона вказує, що зять спільно з її дочкою ОСОБА_5 не повертають кошти, автомобіль , зірвали замок з гаража.

Суд, оцінює критично покази свідка ОСОБА_5 , оскільки вона є дочкою позивача та зацікавлена у результатах розгляду справи.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, зокрема відсутності належних та допустимих доказів неправомірних дій Відповідача та підтверджень розміру заподіяної шкоди, суд приходить до висновку, що Позивачем не надано доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між фактом заподіяння шкоди та неправомірними діями Відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою, другою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення матеріального збитку в сумі 200000 грн.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 10000 гривень, суд приходить до наступного висновку.

Стосовно розміру моральної шкоди, завданої позивачці адміністративним правопорушенням, слід зазначити наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Стаття 23 ЦК України закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до частин 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно положень п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Оскільки позивачем не доведено факту вини у діях відповідача , суд приходить до висновку, що дана вимога задоволеннню не підлягає.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог судові витрати стягненню не підлягають.

Що стосується вимог відповідача про стягнення з позивача на його користь витрат на правничу допомогу в сумі 25000 грн., суд вважає, що дана вимога підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з реальності та розумності розміру таких.

Враховуючи усе вищенаведене в сукупності, суть спору та причини виникнення такого, а також подану представником відповідача заяву про зменшення судових витрат на правничу допомогу, виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 10000 грн., які необхідно стягнути з позивача на користь відповідача. Такий розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідатиме критеріям, закріпленим ЦПК України.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»; статтями 15, 16, 22, 1166,1167, 1192 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 77, 78, 81, 89, 102, 106, 128, 258, 259, 263-265, 280-283, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення матеріального та морального збитку за пошкоджене майно, - відмовити .

Стягнути з позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), жительки АДРЕСА_1 на користь відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 жителя АДРЕСА_3 (десять тисяч ) гривень витрат на правничу допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), жителька АДРЕСА_1 .

Відповідач : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 житель АДРЕСА_1 .

Суддя Антоніна КИРИЛЯК