Справа №295/1174/24
про відмову у відкритті провадження
29.01.2024 року м. Житомир
Суддя Богунського районного суду м. Житомира Стрілецька О.В.,
вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про захист порушених конституційних прав, вчинених незаконною відмовою мати не заборонені цивільні права, та стягнення моральної шкоди, -
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконними рішення, дії чи бездіяльність Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради незаконною відмовою мати не заборонені законом цивільні права при складанні 21.12.2015 року висновку №3729/13 (вимога № 4) та стягнути завдану такими діями моральну шкоду.
В обґрунтування вимог ОСОБА_1 вказав, що під час розгляду його клопотання про надання дозволу на одержання у власність земельної ділянки для будівництва гаража від 27.11.2015 року Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища, правонаступником прав і обов`язків якого є Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради, здійснив істотні порушення законодавства під час складання висновку №3729/13 від 21.12.2015, чим порушені конституційні права позивача. Вказує, що внаслідок таких неправомірних дій позивачу завдана моральна шкоду, розмір якої він визначив виходячи із кількості допущених порушень в сумі 120000,00 грн.
Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до висновку, що у відкритті провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч.1 ст.19 ЦПК України).
Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.
Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.
Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Таким чином, правом звернення до суду із позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить чинному законодавству, договору та має бути ефективним.
Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.
ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, просить визнати незаконними рішення, дії чи бездіяльність Департамента містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради незаконною відмовою мати не заборонені законом цивільні права при складанні 21.12.2015 року висновку №3729/13.
З матеріалів, які долучені до позовної заяви, судом встановлено, що 27.11.2015 р позивач подав клопотання, адресоване Голові міської ради, в якому просив надати дозвіл на одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для будівництва індивідуального гаража в межах норм безоплатної передачі земельної ділянки в розмірі 0,01 га.
21.12.2015 року начальник управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища щодо розгляду звернення ОСОБА_1 щодо надання йому дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0100 га для будівництва гаража, на ім`я начальника управління регулювання земельних відносин міської ради ОСОБА_2 та до виконкому міської ради направив повідомлення, в якому зазначено, що чинним Генеральним планом м. Житомира не визначена можливість використання земельних ділянок для індивідуального будівництва в межах території багатоповерхової забудови, а земельна ділянка, яку бажає отримати у власність ОСОБА_1 знаходиться на території багатоповерхової забудови.
За правилами ст. 118 Земельного кодексу України рішення про надання дозволу на розробку та затвердження проекту землеустрою, про передачу безоплатно у власність земельних ділянок в порядку приватизації приймає відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади, яким управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Житомирської міської ради не являється.
Відповідно до положень ч.ч. 10, 11 ст. 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду; у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду питання вирішується в судовому порядку.
Дослідивши зміст зазначеного повідомлення від 21.12.2015 року за вих № 3729/13 вбачається, що така відповідь сама по собі не створила для позивача жодних обов`язків, не могла порушити жодних його прав.
Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
В даному випадку предметом судового розгляду може бути оскарження позивачем відмови відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду, в ході розгляду якого може бути надана оцінка документам, які були підготовлені або надані під час вирішення такого питання, в тому числі відповідність відомостей, які наведені у повідомленні начальника управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Житомирської міської ради від 21.12.2015 року вих № 3729/13, тобто які можуть бути оцінені судом як докази з дотриманням вимог ст.ст. 76-80 ЦПК України.
Отже, заявлена позивачем вимога про визнання порушення його прав при складанні повідомлення за вих №3729/13 від 21.12.2015 року не може бути самостійним предметом судового розгляду, оскільки саме по собі складання такого повідомлення не призвело до порушення прав позивача.
У частині 2 статті 2 ЦПК України зазначено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У частині 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.
За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду згідно з принципом процесуальної економії судове рішення не має створювати передумов для іншого судового процесу, в якому відбуватиметься захист права чи інтересу позивача, зокрема, такі доводи наведені в постановах від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункти 5.6, 5.9), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (п. 44) та інших.
Згідно з п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року по справі №333/6816/17 зроблено висновок, що «ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. […] Приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати. […] Право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою».
Отже, беручи до уваги, що ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами, які не можуть бути самостійним предметом судового розгляду, а відтак не підлягають розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягають судовому розгляду, тому суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України. Обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності Департамента містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради незаконною відмовою мати не заборонені законом цивільні права при складанні повідомлення за вих №3729/13 від 21.12.2015 року, яке саме по собі не призвело до порушення прав позивача, не сприятиме ефективному відновленню порушеного на його думку права.
Керуючись ст.ст. 186, 354 ЦПК України, суддя, -
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі.
Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до положень ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання.

Суддя Стрілецька О.В.