Апеляційне провадження №22-ц/824/1393/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 серпня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: суб`єкт оскарження - державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаврилюк Ілона Олександрівна, стягувач - ОСОБА_2 , на дії державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

В обґрунтування скарги зазначив, що на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання судового наказу, виданого Дніпровським районним судом м. Києва по стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що виконавча служба незаконно здійснила нарахування заборгованості сплати аліментів за період з 06.07.2018 року по 28.05.2019 року, оскільки до примусового виконання наказ пред`явлений 28.05.2019 року і раніше не пред`являвся. Посилається на те, що ним неодноразово надсилались звернення до виконавчої служби щодо надання розрахунку заборгованості по аліментам, однак такої довідки надано не було. Зазначив, що довідався про порушення своїх прав лише 15.06.2023 року, оскільки протягом тривалого часу перебував на лікуванні та не міг отримувати постанови, винесені виконавцем у виконавчому провадженні, у зв`язку з чим останнім був пропущений строк для оскарження дій державного виконавця.

У зв`язку з викладеним просив суд :

поновити строк на оскарження дій державного виконавця; визнати незаконними дії державного виконавця в частині неповідомлення на його вимогу про розрахунок заборгованості, зобов`язати державного виконавця здійснити розрахунок за наявними у виконавчому провадженні документами та повідомити скаржника про розрахунок заборгованості; визнати незаконною постанову державного виконавця від 23.05.2023 про арешт його рахунків в межах суми звернення стягнення 130068.33 гривня (UAH).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 серпня 2023 року скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: суб`єкт оскарження - державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаврилюк Ілона Олександрівна, стягувач - ОСОБА_2 , на дії державного виконавця залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, скаржник подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Станом на початок розгляду справи по суті відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання 18.01.2024 року сторони по справі не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлялись, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надали.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Суть оскаржуваної ухвали полягала в тому, що з точки зору суду першої інстанції заявник пропустив встановлений законом строк оскарження дій (бездіяльності) виконавця.

Зі своїми вимогами до виконавчої служби скаржник звернувся 07.04.2023 року.

Посилаючись на ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» суд першої інстанції зазначив, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Зважаючи на вказане, про відсутність належної реакції на своє звернення скаржник мав дізнатися вже через 10 днів після звернення. В той же час скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця надійшла до суду 25.08.2023, що свідчить про пропуск заявником встановленого десятиденного строку для звернення до суду від дня, коли особа дізналася про порушення її права або свободи.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із вищевказаною позицією суду першої інстанції з огляду на наступне:

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає про наявність поважних причин пропуску встановленого законом строку.

Такими поважними причинами апелянт зазначив своє перебуванні на лікуванні у зв`язку з пораненням. З точки зору апеляційного суду, перебування на лікуванні у зв`язку з пораненням дійсно є належною підставою, яка може обґрунтовувати необхідність поновлення пропущеного строку. В той же час сам заявник у своїй заяві вказує, що 16.06.2023 року за допомогою адвоката ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, відтак поновився в можливості вчиняти дії на захист своїх інтересів. Незважаючи на це, у встановлений законом строк (вже навіть після дати такого «поновлення» можливості захищати свої інтереси) скаргу до суду на оскарження невиконання виконавцем його конкретних вимог про надання розрахунку заборгованості не подав. У зв`язку з цим суд правомірно констатував пропуск строку на оскарження дій /бездіяльності виконавця, пов`язаних з такою конкретною вимогою апелянта. В той же час така обставина не може бути перешкодою для нового звернення за отриманням інформації (розрахунку) від виконавця і оскарження дій останнього у разі незадоволення таких вимог.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення скарги без розгляду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько