ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/17862/23

Провадження № 22-ц/4820/280/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Ленчика В.М.,

Сіргуна О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора, Хмельницької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним переслідуванням органами досудового розслідування, за апеляційними скаргами Офісу Генерального прокурора, Хмельницької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 9 листопада 2023 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2023 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Хмельницької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним переслідуванням органами досудового розслідування.

ОСОБА_2 зазначив, що з 1 вересня 1993 року до 7 грудня 2020 року він проходив службу в органах внутрішніх справ, де займав різні посади, остання з яких заступник начальника Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області; має звання полковника, статус учасника бойових дій і ветерана поліції.

8 квітня 2016 року Департаментом з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України було розпочате кримінальне провадження №0000971 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 365, частиною першою статті 203-2 Кримінального кодексу України (далі КК України). У подальшому розпочате кримінальне провадження перекваліфіковано на частину другу статті 190, частину третю статті 191 КК України.

В рамках цього кримінального провадження 19 жовтня 2016 року за місцем проживання та за місцем служби позивача проведено обшук і вилучено його майно; 22 травня 2017 року позивачу повідомлено про підозру, а 2 червня 2017 року щодо нього складено обвинувальний акт; 23 травня 2017 року позивачу обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та заборонено залишати житло з 23 години вечора до 6 години ранку строком на два місяці.

Також відносно позивача були проведені негласні слідчі (розшукові) дії у вигляді: аудіо-, відеоконтролю особи, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж та установлення місцезнаходження радіоелектронного технічного засобу; спостереження за особою, обстеження публічно недоступних місць, житла чи іншого володіння особи, а також аудіо-, відеоконтролю місця, шляхом таємного проникнення до нього, у тому числі з використанням технічних засобів.

У зв`язку із здійсненням відносно позивача кримінального провадження наказом від 20 жовтня 2016 року його було звільнено зі служби у порядку застосування дисциплінарного стягнення. На підставі судового рішення наказом від 19 червня 2020 року він був поновлений на займаній посаді.

24 квітня 2023 року Хмельницька обласні прокуратура в особі прокурора Данилишена А.М. відмовилася від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні №0000971 від 8 квітня 2016 року. Постанова прокурора мотивована тим, що доказів, які б підтверджували факти вчинення інкримінованих позивачу в обвинувальному акті кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 190, частиною третьою статті 191 КК України, не встановлено. Після відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення в суді потерпілі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 відмовилися від підтримання приватного обвинувачення.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 травня 2023 року зарито кримінальне провадження щодо позивача на підставі пункту 7 частини першої статті 284 Кримінально-процесуального кодексу України (далі КПК України) у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

В результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивач зазнав душевні страждання та приниження, втратив роботу, були порушені його честь, гідність і ділова репутація, були обмежені його свобода пересування та право власності. Також були порушені звичні для позивача життєві зв`язки, він вживав додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права.

Незаконне переслідування позивача тривало 85 місяців і 8 днів, а тому відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 250 000 грн буде достатньою компенсацією завданих збитків, відповідати принципам поміркованості, розумності та справедливості.

За таких обставин ОСОБА_2 просив суд стягнути з Державної казначейської служби на свою користь 1 250 000 грн відшкодування моральної шкоди та 50 000 грн витрат на правову допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 9 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 576 200 грн.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2023 року стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 50 000 грн.

Суд керувався тим, що внаслідок незаконного перебування під слідством і судом ОСОБА_2 завдано моральної шкоди. Позивач зазнав душевних страждань, переніс стрес і переживання, був позбавлений права працювати та жити повноцінним життям. Розмір моральної шкоди визначається виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на час розгляду справи за кожен місяць перебування під слідством і судом. Враховуючи період кримінального переслідування (86 місяців) та розмір мінімальної заробітної плати (6 700 грн), ОСОБА_2 слід присудити моральну шкоду у розмірі 576 200 грн (86?6700).

Ухвалюючи додаткове рішення, суд виходив з того, що у зв`язку з розглядом справи ОСОБА_2 поніс 50 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких є обґрунтованим, співмірним із складністю справи та наданих адвокатом послуг, відповідає критеріям реальності таких витрат і розумності їх розміру.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційних скарг

В апеляційній скарзі Хмельницька обласна прокуратура просить скасувати основне та додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга Хмельницької обласної прокуратури мотивована тим, що право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримати. У позивача право на відшкодування цієї шкоди не виникло, оскільки кримінальне провадження щодо нього закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від приватного обвинувачення, тобто з нереабілітуючих підстав. В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння моральної шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього. ОСОБА_2 не довів факт завдання йому моральної шкоди, а визначений ним розмір такого відшкодування є необґрунтованим. У свою чергу судом невірно застосовано формулу розрахунку, на підставі якої він дійшов висновку про визначення грошової компенсації моральної шкоди у розмірі 576 200 грн. Визначаючи строк перебування позивача під слідством і судом, суд не зазначив його початку та закінчення. 22 травня 2017 року ОСОБА_2 повідомлено про підозру, а 23 травня 2023 року відносно нього закрито кримінальне провадження, відтак позивач не перебував незаконно під слідством і судом. Крім того, суд неправомірно ототожнив державу України з державним органом Державною казначейською службою України та безпідставно стягнув з неї як юридичної особи на користь позивача відшкодування моральної шкоди. Розмір присуджених судом витрат на професійну правничу допомогу не є пропорційним до предмета спору та не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати основне та додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга Державної казначейської служби України мотивована тим, що відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду здійснюється за рахунок державного бюджету. Суд незаконно ототожнив державу України з державним органом Державною казначейською службою України та безпідставно стягнув з неї як юридичної особи на користь позивача відшкодування моральної шкоди. Казначейство України не перебувало із позивачем у цивільно-правових відносинах, а тому не завдало та не могло завдати останньому шкоди. Розмір присуджених із державного бюджету витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним із наданих адвокатом послуг, складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, а також є необґрунтованим.

В апеляційній скарзі Офіс Генерального прокурора просить змінити основне рішення суду першої інстанції та зменшити розмір стягуваної на користь позивача моральної шкоди за період перебування під слідством і судом до мінімально визначеного законом розміру, скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу. При цьому Офіс Генерального прокурора послався на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга Офісу Генерального прокурора мотивована тим, що кримінальне переслідування ОСОБА_2 з боку органів прокуратури здійснювалося з 22 травня 2017 року (дати повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) до 24 квітня 2023 року (дати винесення прокурором постанови про відмову від державного обвинувачення). Оскільки потерпілий ОСОБА_6 висловив згоду підтримувати обвинувачення в суді, то кримінальне провадження набуло статусу приватного та продовжило здійснюватися за процедурою приватного обвинувачення. За результатами судового розгляду ухвалою суду від 23 травня 2023 року вказане кримінальне провадження закрито на підставі пункту 7 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення. Отже, ОСОБА_2 перебував під слідством і судом 71 місяць, внаслідок чого розмір відшкодування моральної шкоди не повинен перевищувати 475 700 грн (71?6700). Такий розмір відшкодування є досить значним і достатнім для задоволення потреб позивача, відповідає принципу поміркованості та розумності. Відтак, суд першої інстанції неправильно обчислив строк перебування ОСОБА_2 під слідством і судом та неправильно визначив розмір відшкодування моральної шкоди. Крім того, задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , суд не застосував принцип пропорційності розподілу судових витрат і стягнув із державного бюджету на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у повному обсязі. Водночас розмір присуджених витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним із складністю справи, не відповідає критеріям реальності та розумності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_2 просить апеляційні скарги Хмельницької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції не застосував норми статей 3, 284, 532 КПК України, статей 23, 167, 170, 176 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), неправильно витлумачив норми статті 1176 ЦК України, статей 4, 13 Закону України від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон №266/94-ВР) та не дотримався приписів статей 137, 141 ЦПК України.

У зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржувані основне та додаткове рішення підлягають зміні.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 1 вересня 1993 року до 7 грудня 2020 року ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ, де займав різні посади, остання з яких заступник начальника Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області.

8 квітня 2016 року Департамент з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Генеральної прокуратури України вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні відомості та відкрив кримінальне провадження №0000971 за ознаками злочинів, передбачених частиною третьою статті 365, частиною першою статті 203-2 КК України.

В рамках цього кримінального провадження на підставі ухвал Печерського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року слідчим був проведений обшук у службовому кабінеті та за місцем проживання ОСОБА_2 . Вилучені під час обшуку предмети, а саме: чек «Приватбанк», картонна коробка під сім-карту, мобільний телефон з двома сім-картами, планшет «іРаd» визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000971 від 8 квітня 2016 року відносно ОСОБА_2 були проведені негласні слідчі (розшукові) дії у вигляді: аудіо-, відеоконтролю особи; зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж та установлення місцезнаходження радіоелектронного засобу; спостереження за особою, обстеження публічно недоступних місць, житла чи іншого володіння особи, а також аудіо-, відеоконтролю місця, шляхом таємного проникнення до нього, у тому числі з використанням технічних засобів.

22 травня 2017 року ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 190, частиною третьою статті 191 КК України.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 23 травня 2017 року застосовано до ОСОБА_2 запобіжний захід у виді домашнього арешту на певний період доби, що полягає в забороні підозрюваному залишати житло з 23 години вечора до 6 години ранку.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000971 щодо ОСОБА_2 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 190, частиною третьою статті 191 КК України, переданий до суду 2 червня 2017 року.

24 квітня 2023 року Хмельницька обласна прокуратура в особі прокурора Данилишена А.М. винесла постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні №0000971 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 190, частиною третьою статті 191 КК України. Прокурор обґрунтував цю постанову тим, що в ході судового слідства та за результатами вивчення матеріалів кримінального провадження доказів, які б підтверджували факти вчинення інкримінованих ОСОБА_2 у обвинувальному акті вказаних кримінальних правопорушень не встановлено.

У зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення потерпілі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не висловили своєї згоди на підтримання обвинувачення ОСОБА_2 в суді. У свою чергу, потерпілий ОСОБА_6 погодився підтримувати це обвинувачення.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 травня 2023 року (набрала законної сили 31 травня 2023 року) задоволено заяву ОСОБА_6 та зарито кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 190, частиною третьою статті 191 КК України, на підставі пункту 7 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

а) щодо відшкодування моральної шкоди

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (частина перша та друга).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя).

За змістом частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В силу частин першої та другої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Таким законом є Закон №266/94-ВР.

Відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (стаття 1 Закону №266/94-ВР).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону №266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Із положень пункту 5 статті 3 Закону №266/94-ВР слідує, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові, серед іншого, відшкодовується моральна шкода.

Як унормовано статтею 4 Закону №266/94-ВР, відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Статтею 13 Закону №266/94-ВР визначено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків.

В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, ця шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб указаних органів.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури та суду, визначені законом. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких указаний в законі, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. При цьому право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за реабілітуючих обставин, у тому числі за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, що підтверджується закриттям кримінального провадження у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону №266/94-ВР (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц).

Повертаючи справу №727/7635/21 на розгляд Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 4 липня 2023 року вказала на сталу практику розгляду справ указаної категорії, за якою позивачі мають право на відшкодування шкоди згідно положень Закону №266/94-ВР у разі відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду визнала правильними висновки Верховного Суду про те, що відшкодування державою шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності можливе лише у разі повної реабілітації особи. Реабілітуючі, на відміну від нереабілітуючих, підстави для застосування Закону №266/94-ВР пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: 1) встановлено відсутність події кримінального правопорушення; 2) встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; 3) не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. Закриття кримінального провадження на підставі пункту 2 частини другої статті 284 КПК України у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення не передбачає в особи виникнення права на відшкодування шкоди відповідно до Закону №266/94-ВР. Водночас факт закриття судом кримінального провадження на підставі указаного пункту не є визначальним, оскільки правове значення у такому випадку мають саме підстави, з яких прокурор відмовився підтримувати державне обвинувачення у суді. Якщо такі підстави є реабілітуючими, то у особи виникає право на відшкодування шкоди в розмірі та порядку, передбачених цим Законом.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, зокрема, внаслідок неправомірних дій щодо неї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року (справа №752/17832/14-ц) зазначила, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Зібрані докази достовірно вказують на те, що протягом 2017-2023 років щодо ОСОБА_2 здійснювалося кримінальне провадження, в рамках якого органи досудового розслідування провели обшук за місцем роботи та проживання позивача, пред`явили ОСОБА_2 підозру у вчиненні кримінального правопорушення та обрали йому міру запобіжного заходу у виді домашнього арешту, склали та направили до суду обвинувальний акт відносно позивача.

В суді прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення ОСОБА_2 за відсутності доказів його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, а потерпілі відмовилися підтримувати приватне обвинувачення ОСОБА_2 , у зв`язку з чим суд закрив кримінальне провадження з реабілітуючих підстав.

Притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності призвело до його фізичних і душевних страждань. ОСОБА_2 зазнав незаконного кримінального переслідування, яке призвело до приниження його честі, гідності та ділової репутації, порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 має право на відшкодування моральної шкоди в силу статті 1176 ЦК України та Закону №266/94-ВР.

Незазначення судом в ухвалі від 23 травня 2023 року (справа №686/10978/17) усіх підстав для закриття кримінального провадження не спростовує указаний висновок суду.

Доводи Хмельницької обласної прокуратури про невиникнення у ОСОБА_2 права на відшкодування моральної шкоди, оскільки кримінальне провадження щодо нього закрито з нереабілітуючих підстав, і недоведення позивачем факту завдання йому моральної шкоди суперечать фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.

Також є безпідставними твердження Хмельницької обласної прокуратури про те, що ОСОБА_2 не перебував незаконно під слідством і судом.

В цій частині висновки місцевого суду є правильними.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що моральну шкоду необхідно визначати виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на час розгляду справи, за кожен місяць перебування під слідством і судом.

Водночас місцевий суд неправильно визначив строк незаконного перебування ОСОБА_2 під слідством і судом (86 місяців).

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно зі статтею 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом, якщо прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом (пункт 2 частини другої), а також якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством (пункт 7 частини першої). Якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 9-1, 10 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктами 2, 3 частини другої цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження. Ухвала суду про закриття кримінального провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку.

На ухвалу суду першої інстанції про закриття кримінального провадження може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення (пункт 2 частини другої статті 395 КПК України).

В силу статті 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Отже, строк незаконного перебування особи під слідством і судом слід обчислювати починаючи з часу повідомлення про підозру до набрання виправдувальним вироком або ухвалою суду про закриття провадження у справі з реабілітуючих підстав законної сили (див. постанови Верховного Суду від 13 серпня 2020 року у справі №607/10144/18 і від 26 квітня 2023 року у справі №522/11266/17).

З урахуванням указаних норм процесуального закону ОСОБА_2 незаконно перебував під слідством і судом з 22 травня 2017 року (з часу пред`явлення підозри) до 30 травня 2023 року (до набрання законної сили ухвалою суду про закриття кримінального провадження), тобто 72 місяці та 8 днів.

Враховуючи встановлений статтею 8 Закону України від 3 листопада 2022 року №2710-IX «Про державний бюджет України на 2023 рік» розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи (6 700 грн), розмір завданої ОСОБА_2 моральної шкоди не може бути меншим 482 400 грн.

У зв`язку з неправильним визначенням тривалості незаконного перебування ОСОБА_2 під слідством і судом місцевий суд неправильно визначив мінімальний розмір (гарантований мінімум) моральної шкоди. При цьому судом не в повній мірі було з`ясовано характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, погіршення його здібностей і можливості реалізації прав.

Враховуючи ступінь душевних страждань ОСОБА_2 , істотність вимушених змін у його житті, тривалість його немайнових втрат, а також вимоги поміркованості, розумності та справедливості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про визначення позивачу відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 грн.

Крім того, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про стягнення на користь ОСОБА_2 коштів на відшкодування моральної шкоди з Державної казначейської служби.

Статтею 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи, а також держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до частини першої статті 167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

В силу частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з частиною другою статті 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, не відповідають за зобов`язаннями відповідно держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад.

Із положень частини четвертої статті 58 ЦПК України слідує, що держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади), або через представника.

За змістом указаних норм відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, проводиться за рахунок коштів державного бюджету.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі, тому боржником зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин.

Держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду.

Водночас залучення або незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц).

Отже, кошти на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню з Державного бюджету України.

В указаній частині рішення суду першої інстанції слід змінити.

б) щодо витрат на професійну правничу допомогу

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Статтею 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Із положень статті 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В силу статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

За змістом пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.

Чинне законодавство визначає критерії, які мають бути враховані судом при вирішенні питання про відшкодування понесених учасником справи витрат на професійну правничу допомогу.

Зокрема, відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу адвоката, розмір яких є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути подані належні та допустимі докази. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені чи мають бути понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. У разі часткового задоволення позову витрати на професійну правничу допомогу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.

Із матеріалів справи слідує, що на підставі договору про надання правової допомоги від 20 червня 2023 року, укладеного між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням «Адвокатська контора «Місяць і Партнери» (т. 1 а.с. 197-198), адвокат Кузнецов К.С. надавав ОСОБА_2 професійну правничу допомогу по справі в суді першої інстанції. За умовами цього договору сторони визначили гонорар адвоката у фіксованому розмірі 50 000 грн, який сплачується клієнтом протягом 3 робочих днів з моменту набрання рішенням суду законної сили (пункт 4.1).

Згідно акта приймання-передачі наданих послуг від 10 листопада 2023 року (т. 1 а.с. 199) Адвокатське об`єднання «Адвокатська контора «Місяць і Партнери» надало ОСОБА_2 юридичні послуги у виді надання консультації та проведення аналізу судової практики з такої категорії справ, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та проведення їх правового аналізу, підготовлення та подання до суду позовної заяви з додатками, виготовлення та направлення відповіді на відзив, виготовлення та подання заяви про відшкодування витрат на правову допомогу, приймання участі у судових засіданнях у місцевому судді.

Разом із пред`явленням позову ОСОБА_2 зробив заяву про подання доказів щодо розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення судом першої інстанції рішення по суті позовних вимог.

13 листопада 2023 року ОСОБА_2 через свого представника, адвоката Кузнецова К.С., звернувся до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Державної казначейської служби на свою користь 50 000 грн витрат на правову допомогу. До цієї заяви ОСОБА_2 додав договір про надання правової допомоги від 20 червня 2023 року та акт приймання-передачі наданих послуг.

Державна казначейська служба України, Хмельницька обласна прокуратура, Офіс Генерального прокурора подали суду першої інстанції заяви про відмову у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу посилаючись на те, що розмір заявлених ОСОБА_2 витрат не відповідає критеріям реальності, розумності та співмірності.

Докази у справі вказують на те, що ОСОБА_2 повинен понести витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Водночас витрати ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу не є співмірними з обсягом отриманих позивачем юридичних послуг і тривалістю їх надання адвокатом.

Так, судова практика у справах про відшкодування шкоди внаслідок незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, є сталою. У зв`язку з цим вивчення правових позицій і надання юридичних консультацій адвокатом не вимагало значного часу. Зібрані докази та матеріали кримінального провадження не є великими за обсягом, а тому їх вивчення та правовий аналіз також не потребували значних витрат часу. Складені адвокатом процесуальні документи містять аналогічні обґрунтування, складені за допомогою комп`ютерної техніки та є незначними за обсягом. У справі адвокат брав участь у трьох засіданнях суду.

Врахувавши критерії співмірності витрат на професійну правничу допомогу, ОСОБА_2 вправі був розраховувати на відшкодування належного розміру цих судових витрат 20 000 грн. Водночас позов ОСОБА_2 заявлено з ціною 1 250 000 грн і задоволено на суму 500 000 грн, тобто на 40% (500000?100:1250000). У зв`язку з цим з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 слід присудити 8 000 грн витрат на професійну правничу допомогу (20000?40%).

Суд першої інстанції не врахував указані норми процесуального закону та присудив ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у повному обсязі.

Відтак додаткове рішення суду слід змінити.

Крім того, ОСОБА_2 заявив вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді у розмірі 25 000 грн.

Згідно акта приймання-передачі наданих послуг від 28 грудня 2023 року (т. 2 а.с. 105) Адвокатське об`єднання «Адвокатська контора «Місяць і Партнери» надало ОСОБА_2 юридичні послуги у виді надання консультації, довідок із чинного законодавства та судової практики щодо процедури апеляційного оскарження у такій категорії справ, ознайомлення з апеляційними скаргами та проведення їх правового аналізу, підготовлення і подання до суду відзиву на апеляційні скарги, приймання участі у судовому засіданні.

Заявлені ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в апеляційному суді також не є співмірними з обсягом отриманих позивачем юридичних послуг і тривалістю їх надання адвокатом. Так, проведення консультацій, складення довідок із чинного законодавства та судової практики адвокатом мали місце після вирішення справи по суті в суді першої інстанції. Ці правові послуги мали узгоджуватися з попередніми консультаціями та роз`ясненнями щодо підстав і предмету спору, правового обґрунтування спірних правовідносин і судової практики. Поданий адвокатом відзив на апеляційні скарги не є значним за обсягом і ґрунтується на раніше поданому позові та відзиві на відзив.

Врахувавши критерії співмірності витрат на професійну правничу допомогу, ОСОБА_2 вправі був розраховувати на відшкодування належного розміру цих судових витрат в апеляційному суді 5 000 грн. Оскільки позов ОСОБА_2 задоволено частково, то з Державного бюджету України на його користь слід присудити 2 000 грн витрат на професійну правничу допомогу (5000?40%).

Всього ОСОБА_2 має бути відшкодовано з Державного бюджету України 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу у справі (8000+2000).

3.Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не дотримався норм матеріального та процесуального права, а тому ухвалені ним основне та додаткове рішення в частині розміру та порядку відшкодування моральної шкоди, розміру витрат на професійну правничу допомогу підлягають зміні.

З Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 слід стягнути 500 000 грн відшкодування моральної шкоди та 10 000 витрат на професійну правничу допомогу.

В решті висновки суду ґрунтуються на зібраних доказах, а ухвалені ним рішення відповідають вимогам закону.

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора, Хмельницької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 9 листопада 2023 року в частині розміру та порядку відшкодування моральної шкоди та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2023 року в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу змінити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, грошові кошти в сумі 500 000 гривень.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 1 лютого 2024 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Чевилюк З.А.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 33