Справа № 489/8743/21
Номер провадження 2/489/320/24
РІШЕННЯ

Іменем України

26 січня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участю секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом Міського комунального підприємства "Миколаївводоканал" (далі - позивач, МКП «Миколаївводоканал») до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення

встановив

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 15906,95 грн. та витрат зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн., посилаючись на те, що МКП «Миколаївводоканал» надає населенню м. Миколаєва послуги з водопостачання та водовідведення, в тому числі відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою оформлено особовий рахунок № НОМЕР_1 . Свої зобов`язання щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення позивач виконував в повному обсязі та належним чином. Відповідачем оплата своєчасно та в повному обсязі не проводилась. В результаті систематичної неналежної оплати відповідачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення з 01.11.2011 до 01.11.2021 утворилася заборгованість у сумі 15906,95 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу без його участі.

Відповідач та її представник заперечували проти задоволення вимог, просили застосувати строк позовної давності. ОСОБА_1 подала до суду заяву в якій вказала на те, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 лише з 01.06.2018, а представник позивача просить стягнути заборгованість з відповідача на користь позивача з 01.11.2011. Крім того, з березня 2022 року по серпень 2023 року ОСОБА_1 була відсутня на території України. Відповідач зазначає, що представником позивача не надано до суду доказів несплати відповідачем грошових коштів за отримані послуги з водопостачання та водовідведення, не надано відповідних розрахунків. Тому, відповідач вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал» надає населенню м. Миколаєва послуги з водопостачання та водовідведення, в тому числі відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 .

Договір про надання послуг водопостачання та водовідведення між позивачем та відповідачем було укладено шляхом оформлення окремого особового рахунку № НОМЕР_1 .

Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо сплати поточних спожитих послуг з централізованого водопостачання та водовідведення з 01.11.2011 до 01.11.2021 утворилася заборгованість в розмірі 15906,95 грн.

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва, сформованого 23.12.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач зареєстрований за вказаною адресою з 01.06.2018.

З інформаційної довідки №357287544 від 06.12.2023 вбачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості про власника квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В п.2 ч.1 ст. 5 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" зазначено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч.1 ст. 12 Закону України "Про житлово - комунальні послуги").

Згідно з ч.1 ст. 10 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими.

Таким чином, правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобов`язальними, позивач повинен надавати послуги водопостачання та водовідведення, а відповідач повинен за них сплачувати в силу приписів ст. 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 7 Закону України "Про житлово - комунальні послуги", споживачі зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів (ч.ч. 1, 4 ст. 9 Закону України "Про житлово - комунальні послуги").

В ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст.610 та ст.611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" встановлено, що споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 750/12850/16-ц від 26.09.2018 зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Суд враховує, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 01.06.2018 та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості про власника вище вказаної квартири.

Розрахунок заборгованості, що наданий представником позивача містить відомості про: норму, об`єм споживання, тариф, суму до сплати, суму боргу. Відомості про пільги, сплачену суму коштів відсутні, оскільки відповідачем не надано доказів наявності будь-яких пільг, а також ОСОБА_1 не надала копії квитанцій (платіжних доручень) на підтвердження сплати нею заборгованості.

Відповідачем не надано до суду доказів того, що він у встановленому законом порядку відмовися від надання послуг позивачем, а також не надано доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

В ч.2 ст. 264 ЦК України зазначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 369/6892/15-ц від 22.05.2018 зазначено, що давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

В п. 19 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України зазначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 2102-ІХ, в Україні введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (який в подальшому неодноразово продовжувався і діє на даний час).

Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.11.2011 до 01.06.2018 необхідно відмовити за необґрунтованістю, оскільки вона не була зареєстрована у квартирі і відсутні докази того, що вона фактично користувалась послугами, а в задоволенні вимог про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.06.2018 до 01.03.2019 необхідно відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Заперечення відповідача проти стягнення заборгованості нарахованої з 01.03.2022 не приймаються судом оскільки предметом спору є заборгованість за період з 01.11.2011 до 01.11.2021, як вказано в позовній заяві.

Беручи до уваги те, що відповідач є споживачем послуг з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 зареєстрована за вказаною адресою з 01.06.2018, та враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо сплати за надані послуги, з урахуванням трирічного строку позовної давності, а також того, що у період дії в Україні воєнного стану строки, визначені ст. 257 ЦК України, продовжуються на строк його дії, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.03.2019 по 01.11.2021 у розмірі 9822,32 грн. (15906,95 грн. - 6084,63 грн.).

На підставі ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 1401,72 грн. (2270,00 грн. х 61,75%).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.2-13, 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» на поточний рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ «Банк Восток», МФО 307123, заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.03.2019 по 01.11.2021 за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 9822 грн. 32 коп. (дев`ять тисяч вісімсот двадцять дві гривні тридцять дві копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1401 грн. 72 коп. (одна тисяча чотириста одна гривня сімдесят дві копійки).

Інформація про учасників справи:

Позивач: Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал», , адреса: 54055, м. Миколаїв, вул. Погранична, 161.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 02.02.2024.

Суддя В. В. Кокорєв