ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3008/24 Справа № 212/8059/23 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І.Б. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

сторони

позивач - Акціонерне товариство «Приват Банк»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року, ухваленого суддею Чайкіним І.Б. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 18 грудня 2023 року,

УСТАНОВИВ

У жовтні 2023 року позивач Акціонерне товариство «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором в розмірі 61 167, 59 грн. та судового збору в розмірі 2684, 00 грн.

Мотивуючи свою заяву тим, що відповідно до Заяви б/н від 11.12.2011 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредит ного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшився до 50 000 гривень.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку із чим станом на 23.08.2023 року має заборгованість в розмірі 61 167, 59 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 49 702, 64 грн., заборгованість відсотками простроченими 11 464, 95 грн., яку позивач просив стягнути в судовому порядку, а також відшкодувати судові витрати по справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.12.2011 року заборгованості за кредитом в сумі 49 702 гривні 64 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» судовий збір в сумі 2181 гривня 02 копійки.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК», будучи незгодним з судовим рішенням в частині відмовлених позовних вимог про стягнення процентів подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення в частині відмовлених позовних вимог, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому, скаржник зазначає, що відповідач при укладенні кредитного договору була належним чином ознайомлена з його умовами, акцептувала пропозицію Банку, отримала кредитну картку, користувалася кредитними коштами, а також визнала укладення кредитного договору та погодилася з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору.

Позивача вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача процентів по кредиту. Вказує, що суд не взяв до уваги той факт, що 02.12.2021 відповідач підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, в якій зазначено основні умови кредитування, зокрема: п.1.2 Основні умови кредитування: тип кредиту відновлювальна лінія; сума кредитного ліміту; п.1.3 Процентна ставка: 42,0% річних картка Універсальна, 40,8 річних картка Універсальна Gold; п.1.4 порядок повернення кредиту, розмір мінімального обов`язкового платежу; п.1.5 наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за Договором. Тобто відповідач була належним чином повідомлена про умови кредитування, зокрема щодо сплати процентів. Наголошує на тому, що нарахована заборгованість за процентами у розмірі 11 464,95 грн. виникла після підписання Заяви від 02.12.2021. Вказує, що з виписки по рахунку відповідача чітко видно, що відповідач робила повні погашення за договором, після чого знову користувалася кредитними коштами, оскільки кредитний ліміт є поновлювальною кредитною лінією, тобто відповідач може використовувати кредитні кошти, погашати заборгованість та знову користуватись кредитними коштами.

Позивач звертає увагу на те, що заборгованість за процентами, що заявлена у позові до стягнення виникла після 02.12.2021, що підтверджено випискою по рахунку, нарахування заборгованості по процентам здійснювалось Банком відповідно умов, що викладені у підписаній відповідачем Заяві, а саме застосовано ставку 3,4% на місяць, що становить 40,8% річних. Виняток становить період з 01.05.2022 по 01.09.2022 коли процентна ставка становила 1,7% на місяць, тобто була зменшена на користь позичальника. Наголошує на тому, що на початку повномасштабної війни Банком були застосовані «кредитні канікули» для всіх клієнтів банку, які користувались кредитними картками, тобто встановлено пільговий розмір кредитної ставки на рівні 1,7%, що є вдвічі меншим, ніж до війни, тому позивач вважає, що суд не мав жодних підстав для відмови у позові про стягнення процентів за користування кредитом.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині стягнення тіла кредиту не оскаржується і в цій частині не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення процентів за користування кредитними коштами, з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення цих позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11.12.2011 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 (зміна прізвища на ОСОБА_3 (а.с.88) ОСОБА_4 був укладений договір про надання кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується заявою б/н. Своїм підписом остання підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПРИВАТБАНКУ (а.с. 43-43 зворотній).

Умови про відповідальність позичальника за невиконання/прострочення виконання зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів), зокрема, пені від заборгованості,; штрафу за порушення строків платежів; відсоткової ставки на суму несанкціонованого ліміту кредитування, а також комісія за моніторинг неактивної карти у розмірі залишку коштів на картрахунку встановлено у довідці про умови кредитування (а.с.44-55).

На підставі вказаної заяви ОСОБА_1 були видані наступні кредитні картки № НОМЕР_1 (дата відкриття 28.09.2010 року) термін дії 09/14; картка № НОМЕР_2 (дата відкриття 29.08.2014 року) термін дії 08/17; картка № НОМЕР_3 (дата відкриття 04.11.2016 року), термін дії 08/20; картка № НОМЕР_4 (дата відкриття 16.01.2018 року) термін дії 11/21; картка № НОМЕР_5 (дата відкриття 02.12.2021 року) термін дії 11/25 (а.с.42).

У довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № НОМЕР_1 (дата відкриття 28.09.2010 року) зазначено, що старт карткового рахунку відбувся 28.09.2010 року та 29.08.2014 року встановлено кредитний ліміт 6 100 гривень, останній раз кредитний ліміт по картковому рахунку відповідачки збільшено 11.03.2021 року до 50 000 гривень (а.с. 41).

Випискою про рух коштів по карті за договором б/н відповідачки встановлено, що ОСОБА_1 за період з 28.09.2010 року по 31.08.2023 року активно користувалася кредитною карткою та кредитними коштами наданими АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 96-184).

З матеріалів справи, а саме: з анкети-заяви, заповненої 11.12.2011 року ОСОБА_2 (зміна прізвища на ОСОБА_3 (а.с.88) ОСОБА_4 (а.с.43-43 зворотній), вбачається, що у вказаній заяві відсутні будь-які дані стосовно визначення розміру процентів.

Відповідно до розрахунку банку, сума заборгованості відповідачки ОСОБА_1 за кредитом б/н від 11.12.2011 року станом на 23.08.2023 року становить 61 167, 59 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредита в сумі 49 702, 64 грн., заборгованість відсотками простроченими 11 464, 95 грн. (а.с.8-40).

Суд першої інстанції, частково, задовольняючи вимоги Банку, в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в сумі 49 702,:4 грн., виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, на підставі вимог частини другої статті 530 ЦК України, кредитор має право вимагати виконання зобов`язання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами в розмірі 11 464,95 грн., суд виходив з того, що наданими позивачем доказами не доведено, що при укладені договору сторони погодили розмір процентної ставки.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції та погоджується із доводами позивача в частині наявності підстав для стягнення заборгованості за простроченими процентами, з огляду на таке.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте, суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

У спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України).

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Колегія суддів не може погодитись із висновком суду про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Так, Банком на підтвердження своїх позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами надані наступні докази: розрахунок заборгованості (а.с.8-40), довідка про зміну умов кредитування (а.с.41); довідка про надання відповідачу однієї кредитної картки Універсальна, та чотирьох кредитних карток Універсальна Gold,строк дії останньої картки 11/25 (а.с.49); АНКЕТА-ЗАЯВА про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 11.12.2011 (а.с.43); Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка підписана особово відповідачем 02.12.2021 простим електронним підписом (а.с.44-55);Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.61); Витяг з умов та правил надання банківських послуг (а.с.62-86); Висписку за договором № б/н за період 28.09.2010 31.08.2023 (а.с.96-154).

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені у позовні вимоги.

Наведені вище, надані позивачем докази зокрема: Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка особисто підписана відповідачем ОСОБА_1 02.12.2021 року одноразовим цифровим підписом зазначена базова процентна ставка: 42,0% річних картка Універсальна, 40,8 річних картка Універсальна Gold, підтверджують її приєднання до умов договору в розумінні положень статті 634 ЦК України, оскільки, підписавши Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач особисто ознайомилася з запропонованими їй умовами кредитування, тобто була обізнана з умовами на яких отримала наданий позивачем кредит, а отже банк має право вимагати від позичальника виконання умов договору і в частині сплати процентів за користування кредитними коштами.

У позові банк просив стягнути окрім тіла кредиту, також заборгованість за простроченими процентами в сумі 11 464,95 грн. станом на 23.08.2023 року, які згідно розрахунку заборгованості нараховані відповідачу після підписання відповідачем 02.12.2021 року Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

За наведених вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга в частині стягнення заборгованості за простроченими процентами в сумі 11 464,95 грн. підлягає повному задоволенню, а рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог в повному обсязі.

Згідно положенням ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду з апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір у сумі 2684 грн.

Оскільки, з урахуванням стягнення судом апеляційної інстанції процентів за користування кредитом та стягнення судом першої інстанції заборгованості за тілом кредиту, позовні вимоги Банку до ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі, відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову до суду в розмірі 2684 грн. та судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 4026 грн.

Суд першої інстанції, частково задовольнивши позов стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 2181,02 грн., та оскільки з урахуванням апеляційного перегляду справи позов задоволено повністю, відповідно рішення суду в частині стягнутого судового збору підлягає зміні в частині збільшення розміру судового збору з 2181,02 грн. до 2684 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року в частині відмови Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками - скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, , рах. № НОМЕР_7 , МФО №305299, заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 11 464,95 грн. (одинадцять тисяч чотириста шістдесят чотири гривні 95 копійок) та 4026 грн.судового збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року в частині стягнутого судового збору зміни, збільшивши розмір судового збору, стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з 2181,02 грн. до 2684 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 квітня 2024 року.

Головуючий:

Судді: