ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №201/7616/23
Провадження №2/201/345/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 січня 2024 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС», треті особи - ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Страхова група «Тас» про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (відповідач - 1) та ПрАТ "СК «ЮНІВЕС» (відповідач - 2) про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою. Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 , моральну шкоду у розмірі 428 000,00 грн та матеріальну шкоду у розмірі 28 000,00 грн та з ПрАТ "СК «ЮНІВЕС» стягнути моральну шкоду у розмірі 72 000,00 грн та матеріальну шкоду у розмірі 72 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.07.2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі водія ОСОБА_2 , який керуючи автомобілем "BMW 745І", д.н.з. НОМЕР_1 , рухався з боку вул. 6-ої Стрілецької Дивізії у напрямку пл. Перемоги, зі швидкістю близько 175,5 км/год, яка значно перевищувала допустиму швидкість на даній ділянці дороги, обмежену дорожнім знаком 3.29 ПДР України до 70 км/год та за участю водія ОСОБА_4 , що керувала автомобілем «Toyota Auris» д.н.з. НОМЕР_2 . Пасажиру автомобіля «Toyota Auris», ОСОБА_5 , який є сином Позивача, було спричинено внутрішньочерепну травму, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до настання смерті, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 28 вересня 2021 року.

На момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/000423518.

Моральну шкоду позивач обґрунтовує душевними стражданнями, викликаними страхом та переживаннями, болем, дискомфортом, відчуттям безпорадності, що пов`язано у потребі сторонньої допомоги та завдання клопоту іншим, втратою психологічної впевненості та рівноваги через порушення сталого побуту та життєвих зв`язків, оскільки він втратив свого єдиного сина. Пережиті ними страждання вплинули та продовжують впливати на його психоемоційний стан, що характеризується переважно пригніченим настроєм, роздратованістю, апатією, виникненням депресії.

Моральну шкоду з урахуванням принципу справедливості і розумності Позивач оцінює у розмірі 500 000,00 (п`ятсот тисяч) грн., відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 72 000,00 (сімдесят дві тисячі) грн вважає за потрібне стягнути з ПрАТ "СК «ЮНІВЕС» (Відповідача-2), решту у розмірі 428 000, 00 (чотириста двадцять вісім тисяч) грн - стягнути з ОСОБА_2 (Відповідача-1).

Матеріальну шкоду позивач оцінює у розмірі 100 000 гривень, з яких 62 500,00 грн. витрати на встановлення пам`ятника та 29 228,00 грн. оплата ритуальних товарів та послуг. Матеріальну шкоду позивач просить стягнути у пропорціях 72 000 грн. з ПрАТ "СК «ЮНІВЕС» (Відповідача-2) та 28 000 грн. з ОСОБА_2 (Відповідача-1).

Представник ПрАТ "СК «ЮНІВЕС» (Відповідача-2) надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі та просить залучити до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 та ПрАТ «Страхова група «ТАС», а також стягнути витрати на правничу допомогу у сумі 14 000,00 гривень (зазначає, що докази, які підтверджують оплату витрат на правничу допомогу, будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції).

Зазначає, що відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Посилається на те, що законом встановлений розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, яке зобов`язаний виплатити страховик по страховому відшкодуванню розраховується саме на одного померлого, а не на потерпілого.

Станом на момент дорожньо-транспортної пригоди мінімальний розмір заробітної плати становив 6000,00 грн., таким чином, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого - ОСОБА_5 , становила 72 000,00 гривень.

Враховуючи, що позивач не скористався своїм правом звернення до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, а також не заявляв позовних вимог про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди в межах кримінальної справи №201/9486/21, вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2023р. страхове відшкодування моральної шкоди, завданою смертю, в межах повного розміру було присуджено та виплачено ОСОБА_3 , матері померлого ОСОБА_5 .

Вважає, що належним відповідачем в частині стягнення виплаченої страхового відшкодування моральної шкоди є ОСОБА_3 , тому вона підлягає залученню до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову.

Також ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» не визнає витрати на поховання, заявлені позивачем у повному обсязі, посилаюсь на те, що витрати на поховання в сумі 29 228,00 грн згідно з товарним чеком б/н від 06.07.2021р. та рахунком -замовленням № 691 від 06.07.2021р. не підтверджують понесення витрат саме позивачем. Відповідно до рахунку -замовлення № 691 від 06.07.2021р. замовником послуг є ОСОБА_3 , якій ці витрати було відшкодовано на виконання вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2023р.

Щодо витрат на спорудження надгробного пам`ятника у сумі 62500,00 грн, вважає, що документи, надані позивачем в підтвердження цих витрат, оформлені з порушенням вимог, встановлених Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженою Постановою НБУ від 29.12.2017р. №148.

Ухвалою суду від 30.10.2023 залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_3 та ПрАТ «Страхова група «ТАС».

Відповідачі та треті особи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник Відповідача-2 у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Треті особи пояснень на позовну заяву не надали.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суд вважає за можливе, зі згоди позивача, на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані та надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки також наведено у пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

При цьому шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини 2 статті 1188 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.1188 ЦК України іншим особам (які не є власниками джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини.

Тобто, за змістом цієї норми, обов`язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них, якщо не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п.9 ч.1 ст.7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 14-176цс18 (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Згідно пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з частиною 35.1. статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Разом з тим, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі № 465/4287/15 зроблено правовий висновок, що апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права та відмовив у позові про стягнення страхового відшкодування з тих підстав, що Особа_1 не звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки у Законі № 1961-IV не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування. Особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком. Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону №1961-IV не містять.

Відповідно до частини 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

В даному випаду, оскільки у цій справі беруть участь так само як і у кримінальній справі №201/9486/21 позивач ОСОБА_1 та Відповідачі ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», то вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2023 року у справі №201/9486/21 має преюдиційне значення для цієї справи та наведені вище обставини не підлягають додатковому доказуванню.

Щодо вимоги Позивача в частині стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» моральної шкоди у розмірі 72 000,00 гривень суд вирішив наступне.

На день настання страхового випадку (03.07.2021 року) місячний розмір мінімальної заробітної плати становив 6000,00 гривень. Таким чином, гранична сума страхової виплати в розрахунку дванадцяти мінімальних заробітних плат на день настання страхового випадку дорівнює 72 000,00 гривень.

Матір`ю загиблого ОСОБА_3 було подано цивільний позов у кримінальному провадженні до ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» про відшкодування моральної шкоди у розмірі 72 000,00 гривень. Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/9486/21 від 16.01.2023 року ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» було зобов`язане виплатити моральну шкоду матері загиблого ОСОБА_5 - ОСОБА_3 у розмірі 72 000,00 гривень. Виплата даного страхового відшкодування підтверджена платіжною інструкцією №216 від 12.04.2023.

Керуючись частиною 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) батькам померлої фізичної особи на день настання страхового випадку становить 72 000,00 гривень та виплачується у рівних частках батькам померлого.

Позивачем не був поданий цивільний позов у кримінальному провадженні про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого, страхове відшкодування у розмірі 72 000,00 гривень було сплачене матері загиблого ОСОБА_3 , що становить 12 мінімальних заробітних плат на день настання страхового випадку, що є граничним розміром страхової виплати, передбаченої частиною 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відтак, позовні вимоги Позивача у частині стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» моральної шкоди у розмірі 72 000,00 гривень задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги Позивача в частині стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» матеріальної шкоди у розмірі 72 000,00 гривень суд вирішив наступне.

Відповідно до частини 27.4 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

На підтвердження понесених витрат на поховання на суму 29 228,00 гривень, Позивачем було надано товарний чек б/н від 06.07.2021 року та копію рахунку-замовлення № 691 від 06.07.2021 року. На підтвердження витрат на суму 62 500,00 гривень Позивачем було надано квитанцію до прибуткового касового ордера б/н від 30.07.2022 року.

Відповідно до п. 25. Розділу ІІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженою Постановою НБУ від 29.12.2017р. №148, приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером (додаток 2), підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання.

Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим.

Квитанція від 30.07.2023 року відповідає формі, визначеній Положенням про проведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку від 12.12.2017р. № 148 та є належним доказом оплати надгробного пам`ятника.

Копія рахунку-замовлення № 691 від 06.07.2021 року на суму 29 228,00 гривень надавалась матір`ю загиблого ОСОБА_5 - ОСОБА_3 в підтвердження витрат на поховання.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/9486/21 від 16.01.2023 ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» було зобов`язане виплатити матеріальну шкоду матері загиблого ОСОБА_5 - ОСОБА_3 у розмірі 33 242,78 гривень. Виплата даного страхового відшкодування підтверджена платіжною інструкцією № 215 від 12.04.2023 року.

Оскільки відповідно до частини 27.4 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" загальний розмір відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (72 000,00 гривень на 03.07.2021 року), з урахуванням підтвердженої виплати матері загиблого ОСОБА_5 - ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 33 242,78 гривень, розмір страхової виплати на відшкодування матеріальної шкоди Позивачу становить 38 757,22 гривень.

Таким чином, позовні вимоги Позивача у частині стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» матеріальної шкоди у розмірі 72 000,00 гривень підлягають частковому задоволенню із зобов`язанням ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» сплатити страхове відшкодування у розмірі 38 757,22 гривень.

Згідно зі статтею 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе, зокрема, за умови, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування.

Оскільки загальний розмір завданої моральної шкоди Позивачем зазначений у розмірі 500 000,00 гривень та матеріальної шкоди у розмірі 100 000,00 гривень, що підтверджено відповідними платіжними документами, а граничний розмір страхового відшкодування на день настання страхового випадку дорівнював 72 000,00 гривень, Відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Таким чином, позовні вимоги Позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди у сумі 28 000,00 гривень, що обґрунтовується та підтверджується відповідними платіжними документами, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 428 00,00 грн., суд, враховуючи вимоги ст. ст. 23, 1187 ЦК України, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині у повному обсязі, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинув син потерпілого ОСОБА_1 , що спричинило йому моральні страждання, зазначена ситуація для нього була екстремальною та стресовою, яка внесла істотні зміни в його житті, призвело до неможливості задовольняти актуальні для нього потреби в повноцінній сім`ї та його благополуччі, був порушений його оптимальний, звичний стереотип життєдіяльності, знизилася якість життя і впевненість у своєму майбутньому, постійне згадування про сина підтримують у нього тривалий час стан вираженої психоемоційної напруженості, погіршився зміст і стан його соціального функціонування, відбулися негативні і незворотні зміни в його житті, а отже, визначений потерпілим розмір моральної шкоди з урахуванням принципу справедливості і розумності, а також майнового стану, відповідає завданим йому моральним стражданням.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При зверненні до суду із позовом позивачем сплачено суму 7500,00 гривень, в рахунок судового збору (1,5% від суми позову в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000,00 гривень).

У зв`язку з задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_6 у розмірі 428 000,00 грн., стягненню з останнього підлягає судовий збір у розмірі 6 420,00 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. 22, 23, 979, 1166, 1167, 1187 ЦК України, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. 12, 13, 76, 80, 81, 141, 259, 263-268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС», треті особи - ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Страхова група «Тас» про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 428000,00 (чотириста двадцять вісім тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 28000,00 (двадцять вісім тисяч) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_1 38757,22 гривень (тридцять вісім тисяч сімсот п`ятдесят сім гривень 22 копійки) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6420,00 гривень (шість тисяч чотириста двадцять гривень) в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЮНІВЕС», , м. Київ вул. Велика Васильківська, буд.72.

Третя особа: ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 ;

Третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «Тас», м. Київ, пр. Перемоги, буд. 65.

Суддя С.С. Федоріщев