Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/42/22
УХВАЛА

30 січня 2024року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Войнарівського М.М., за участю: секретаря судового засідання Пєскова В.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 під час розгляду у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області та Служби у справах дітей Виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання незаконним та скасування рішення про затвердження висновку, щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до Виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання незаконним та скасування рішення про затвердження висновку щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17.01.2022року відкрито провадження у даній справі та постановлено дану справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25.01.2023року закрито підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05.05.2023року повернуто до стадії підготовчого судового засідання у справі та залучено як співвідповідача Службу у справах дітей Виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Єновою Л.М. подано письмову заяву про прийняття до розгляду змінену позовну заяву та заяву про зупинення виконання рішення .

У підготовчому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Єнова Л.М. наполягала на прийнятті до розгляду зміненої позовної заяви та на задоволенні клопотання про зупинення дії рішення Виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області №5 від 21.01.2021 року про визначення способу участі батька у вихованні доньки та зупинення дії рішення №146 від 24.11.2021року про затвердження висновку щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Представники відповідачів Виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області та Служби у справах дітей Виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області стосовно прийняття заяви покладалися на розсуд суду,стосовно зупинення дії рішення заперечували.

Заслухавши думку учасників справи, їх представників, дослідивши клопотання представника позивача, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є , зокрема, верховенство права , повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін , диспозитивність , пропорційність.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз викладеного вище вказує, що нормами ЦПК України визначено право позивача на збільшення або зменшення розміру позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Водночас подання заяви про уточнення позовних вимог ЦПК України не передбачено.

Аналогічну правову позицію відображено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року, справа №405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 квітня 2019 року у справі № 369/11526/16-ц (провадження № 61-44511св18), за якими процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову. При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбаченіЦПК України. При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зістаттею 6 Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод.

Суд, враховуючи конкретні обставини справи та вимоги заяви представника позивача, розцінює її як заяву про зміну позовних вимог. При цьому суд враховує те, що заява про зміну позовних вимог була подана представником позивача у встановлений ЦПК України строк.

З огляду на викладене вище, суд доходить висновку, що змінену редакцію позовної заяви, слід прийняти до судового розгляду.

Стосовно зупинення дії рішення Виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області №5 від 21.01.2021 року та №146 від 24.11.2021року суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

У постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 569/18837/19 (провадження № 61-1728св22) вказано, що визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Ні міжнародні, ні національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання, спілкування та виховання з дітьми.

Системний аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дітей, також має право на особисте спілкування з ними, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, і таке спілкування відбувається саме в інтересах дітей.

За приписами ч. 3 ст. 159 СК України при вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї за заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

Частиною 9 статті 10 ЦПК України передбачено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Оскільки право суду зупинити виконання рішення органу опіки та піклування при вирішенні спору про участь батьків у вихованні дитини передбачено нормами матеріального права та не врегульовано нормами Цивільного процесуального кодексу, при вирішенні заяви підлягають застосуванню норми глави 10 ЦПК України - положеннями процесуального права, які регулюють підстави та порядок забезпечення позову, оскільки заява за своєю природою є способом забезпечення позову.

Відповідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).

Згідно ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

До заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно п.4 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання заяви про забезпечення доказів або позову фізичною особою судовий збір встановлюється у розмірі - 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

У відповідності до ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Так, позивачем до заяви не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Крім того, заявником не доведено необхідність застосування заходів забезпечення позову. Доказів, які б свідчили про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав заявника ним не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява повинна бути повернута заявнику, згідно ч. 10 ст. 153 ЦПК України, оскільки заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 ЦПК України..

Керуючись ст. ст. 49, 260, 261, 274-279, 353 ЦПК України, суд,

постановив:

Прийняти до розгляду змінену редакцію позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області та Служби у справах дітей Виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання незаконним та скасування рішення про затвердження висновку, щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

В подальшому розглядати справу з урахуванням зміненого предмету позову.

Роз`яснити відповідачу, що він має право надати відзив на змінені позовні вимоги у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали суду про прийняття заяви про зміну позову.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Встановити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Встановити відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Відкласти підготовче судове засідання до 27.02.2023 року 13 години 00 хвилин.

Заяву про зупинення виконання рішення органу опіки та піклування - повернути заявнику.

Відповідно до ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Згідно з положеннями ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя М.М.Войнарівський