ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2024 року місто Чернівці справа №727/2377/23

провадження №22-ц/822/22/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н.К.,

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: представників позивача ОСОБА_1 , Гавриш Г.А.

представників відповідача Чернівецької міської ради Сьоміної І.В., Гаврилиця М.Я.

учасники справи:

позивач ОСОБА_2 ,

відповідачі Чернівецька міська рада, ОСОБА_3

треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 10 жовтня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради, ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення, головуючий в суді першої інстанції суддя Одовічен Я.В.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Чернівецької міської ради, ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення.

Посилалася на те, що вона є власником частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 . За вказаним будинковолодінням рішенням виконкому Чернівецької міської ради депутатів трудящихся від 13 лютого 1954 року зареєстровано земельну ділянку площею 3540 кв.м. Термін користування земельною ділянкою рішенням не визначено.

Рішенням Чернівецької міської ради №667 від 21 грудня 2021 року затверджено проект землеустрою щодо відведення та передано ОСОБА_3 безоплатно у власність земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га (кадастровий номер :17:001:0303) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Вважає, що у зв`язку з набуттям права власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 вона автоматично стала користувачем земельної ділянки площею 3540 кв.м. У зв`язку з цим позивачка вважала, що, надаючи ОСОБА_3 безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку порушено її права.

Крім того, земельна ділянка, на якій знаходиться будинковолодіння позивача, огороджена парканом і вільного доступу до спірної земельної ділянки немає. Вказана огорожа є приватною власністю сусідки позивачки ОСОБА_6 .

Також зазначила, що на земельній ділянці, яка відведена ОСОБА_3 , розташоване майно ОСОБА_2 : гараж, колодязь та вбиральня, огорожа, а отже в силу вимог ЗК України вказана земельна ділянка не є вільною і не може бути передана будь-кому у користування чи у власність.

Межі спірної земельної ділянки позивачем не погоджувались. Вхід на територію земельної ділянки можливий лише через її подвір`я, яке огороджено парканом.

Її діти ОСОБА_4 , ОСОБА_4 звернулись до Чернівецької міської ради з заявою про надання дозволу їм на складання проекту відведення спірної земельної ділянки, проте їм було відмовлено.

Просила визнати незаконним та скасувати п.3 рішення Чернівецької міської ради №667 від 21 грудня 2021 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення та передано ОСОБА_3 земельну ділянку у власність. Стягнути з Чернівецької міської ради понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 10 жовтня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради, ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення відмовлено.

Повний текст рішення складено 17 жовтня 2023 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 10 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Посилається на те, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі наводить обставини й підстави для задоволення вимог, які викладені в позовній заяві та свої доводи мотивує тим, що земельна ділянка площею 3540 кв.м. зареєстрована за будинковолодінням АДРЕСА_1 згідно рішення виконкому Чернівецької міської ради депутатів трудящих від 13 лютого 1954 року, перебуває у користуванні власників будинковолодіння.

При цьому, не можна погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що дана земельна ділянка була зареєстрована за міською радою і власники будинковолодіння АДРЕСА_1 на неї права не набули.

Згідно законодавства, яке діяло станом на 1954 рік, приватної власності на землю не існувало. Земля по АДРЕСА_1 була розподілена на квартали та закріплена у користування за відповідними будинковолодіннями. Зазначені будинковолодіння теж перебували у користуванні громадян згідно норм тодішнього законодавства та були приватизовані з початком запровадження приватизації у 1991-1993 роках. По АДРЕСА_1 було 3 квартири. Інформація про те, що дані квартири перебували у власності Чернівецької міської ради немає.

Таким чином, земельна ділянка по АДРЕСА_1 була закріплена саме за будинком і право користування нею належало володільцям будинку.

Отримавши у власність частку у будинковолодінні, вона отримала також право на користування землею у розмірі та межах, які були закріплені раніше.

В матеріалах інвентарних справ відсутні схема чи план земельної ділянки станом на 1954 рік. Разом з тим, є план земельної ділянки за 1964 рік, з якого вбачається, що площа земельної ділянки становить 3540 кв.м., а конфігурація відповідає тим межам, які є і сьогодні.

З приводу висновків суду першої інстанції про те, що надана ОСОБА_3 земельна ділянка є вільною, дійсно стороні позивача не вдалось підтвердити наявність майна на спірній земельній ділянці.

Разом з тим, земельна ділянка :17:001:0303 розташована за будинком та господарськими спорудами по АДРЕСА_1 і доступу до неї немає. Як вбачається з пояснень представників міської ради у судовому засіданні, такий доступ вони планували, зробивши проїзд через територію будинковолодіння АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Однак, зробити такий проїзд фактично неможливо.

По-перше, по всій довжині земельної ділянки, закріпленої за будинком АДРЕСА_4 . Дана огорожа є приватною власністю співвласника будинколоводіння АДРЕСА_1 - ОСОБА_6 . Таким чином, для облаштування заїзду необхідно зруйнувати частину приватної власності ОСОБА_6 .

При цьому, незрозумілим є висновок суду про те, що розмір огорожі змінено. Із яких документів виходив суд, роблячи таке твердження, не маючи спеціальних знань, не відомо. Адже у всіх планах, схемах земельної ділянки по АДРЕСА_1 розмір огорожі 1-3 однаковий.

По-друге, на запланованому проїзді розташована криниця, яка є власністю ОСОБА_2 . При цьому, висновки суду про те, що дана криниця переносилась є надуманими, безпідставними та не підтверджені доказами.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу Чернівецька міська рада вказала, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставин справи та норм діючого законодавства.

Предметом спору у даній справі є рішення Чернівецької міської ради №667 від 21 грудня 2021 року «Про розгляд звернень громадян», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення та передання ОСОБА_3 безплатно у власність земельну ділянку на АДРЕСА_1 .

Статус будинковолодіння із визначенням у ньому часток та наданням права власності на належні до нього будівлі та споруди домоволодінню АДРЕСА_1 , було надано лише у 2005 році.

У період з 06 червня 2001 року по 08 лютого 2005 року ОСОБА_2 належала квартира на АДРЕСА_1 , а права на будь-які господарські приміщення та споруди у неї не виникло.

Вважають, що суд прийшов до вірних висновків, що попередній власник квартири АДРЕСА_5 , ОСОБА_7 , не набув права користування земельною ділянкою площею 3540 кв.м., оскільки на час прийняття рішення органу місцевого самоврядування №145 не був співвласником цього домоволодіння.

Як вбачається з дослідженої судом схеми розташування будівель та споруд на АДРЕСА_1 , земельна ділянка кадастровий номер :17:001:0303, площею 0,10 га, яка була передана ОСОБА_3 окреслена на схемі червоними лініями. На вказаній схемі відсутні будь які господарські будівлі та споруди, інше нерухоме майно. Земельна ділянка вільна від будь-яких забудов.

Земельна ділянка була сформована за зверненням члена сім`ї загиблого військовослужбовця на підставі заяви від 04 липня 2020 року, рішення Чернівецької міської ради №2488 від 13 листопада 2020 року та рішенням Чернівецької міської ради №667 від 21 грудня 2021 року безоплатно передано у власність ОСОБА_3 .

Аргументи апелянта щодо розташування на земельній ділянці гаражу, колодязю, вбиральні та огорожі є безпідставними та не відповідають дійсності, зокрема вбиральня та колодязь К1 розташовані в межах частини земельної ділянки, яка залишена органом місцевого самоврядування для обслуговування будинковолодіння

АДРЕСА_6 та огорожа розташовані на земельній ділянці, що перебуває у комунальній власності. При цьому, гараж є самочинним будівництвом, право власності на нього апелянт не набула. Огорожа також не перебуває у власності апелянта, її розмір не відповідає інвентарній справі, а тому право ОСОБА_2 порушено не було. Оскаржуване рішення ЧМР відповідає вимогам Закону.

Просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що між сторонами виник спір із приводу правомочностей позивача щодо земельної ділянки кадастровий номер :17:001:0303, площею 0,1000 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Рішенням виконкому Чернівецької міської ради депутатів трудящихся №145 від 13 лютого 1954 року зареєстровано за землекористувачами будівельного кварталу 378/379 58342 кв.м. земельних площ, виявлені лишки присадибних ділянок залишено в тимчасовому користуванні. За землекористувачами будинковолодіння АДРЕСА_1 зареєстровано земельну ділянку площею 3540 кв.м. Термін користування земельною ділянкою рішенням не визначено (том 1 а.с.15).

Із досліджених судом матеріалів інвентарної справи №17981 на будинок АДРЕСА_7 вбачається, що на момент ухвалення рішення №145 від 13 лютого 1954 року власником будинковолодіння АДРЕСА_1 , була місцева рада. Вказана обставина підтверджується ескізом поверхового плану будинковолодіння, зведеним оціночним актом по будинковолодінню.

Отже, зазначеним рішенням органу місцевого самоврядування №145 від 13 лютого 1954 року спірну земельну ділянку було зареєстровано за землекористувачем Чернівецькою міською радою.

Вперше право приватної власності по вказаному будинку було набуто в 1993 році.

Так, Чернівецькою міською радою було передано в порядку приватизації з державного житлового фонду квартири АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_5 (а.і.с. 28-29, 57-58, 72).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням по комунальній власності Чернівецького міськвиконкому 02 серпня 1994 року на підставі розпорядження №10360 від 01 серпня 1994 року, ОСОБА_7 набув у власність квартиру АДРЕСА_10 . Квартира складається з двох житлових кімнат, вбиральні, комори, веранди.

Позивач ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 06 червня 2001 року купила в ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_11 (а.і.с.76).

У подальшому, рішенням Виконавчого комітету ЧМР №52/2 від 08 лютого 2005 року було вирішено ЧМКБТІ замінити наявні правовстановлюючі документи на свідоцтво про право власності: на 43/100 частин будинковолодіння, що складається з двох житлових будинків і є неподіленим, з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , що складаються з приміщень в житловому будинку літ.А; сарай літ.П, сарай літ.Р., вольєр літ.С, криниця літ.К, 1/3 криниці літ.К-1, 1/3 вбиральні літ.Ф на праві спільної часткової власності на ім`я ОСОБА_2 (а.і.с.79). На підставі зазначеного рішення 13 червня 2005 року Виконавчим комітетом ЧМР було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (том 1 а.с.12).

07 липня 2006 року між співвласниками будинковолодіння АДРЕСА_1 було укладено договір про виділ у натурі нерухомого майна, що є спільною частковою власністю. За цим договором сторони домовилися про виділ у натурі ОСОБА_2 належних їй часток в будинковолодінні АДРЕСА_1 таким чином: ОСОБА_2 виділяються в натурі приміщення, загальною площею 80,10 кв.м., які складаються з частини будинку ОСОБА_8 , які є ізольованими, мають окремий вхід, а також сарай літ.П,Р, вольєр МТС, криниця літ.К. (том 1 а.с.13).

06 липня 2006 року ОСОБА_2 продала 4/100 частини будинковолодіння ОСОБА_9 , в тому числі: 1/3 криниці літ.К-1, 1/3 вбиральні літ.Ф. (а.і.с.130).

Окрім того, ОСОБА_2 21 грудня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу купила у ОСОБА_10 24/100 ідеальних частки будинковолодіннями з належними до нього надвірними спорудами, що по АДРЕСА_12 ): житловий будинок літ.Б, загальною площею 48,60 кв.м., сарай літ.Е, сарай літ.Н., навіс літ.М, 1/3 криниці літ.К-1, 1/3 вбиральні літ.Ф. (том 2 а.с.13).

Пунктом 3 рішення ЧМР №667 від 21 грудня 2021 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення та передано ОСОБА_3 безоплатно у власність земельну ділянку за адресою АДРЕСА_13 , площею 0,1000 га, кадастровий номер :17:001:0303 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (том 1 а.с.11).

Із дослідженої судом схеми розташування будівель та споруд по АДРЕСА_1 (том 2 а.с.70), земельна ділянка кадастровий номер №:17:001:0303 площею 0,10 га, яка була передана у власність ОСОБА_3 , окреслена на схемі червоними лініями.

Встановлено і сторонами не оспорюється, що на переданій у власність ОСОБА_3 земельній ділянці відсутні будь-які господарські будівлі та споруди, інше нерухоме майно. Земельна ділянка вільна від будь-яких забудов.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка та інші співвласники будинковолодіння мають право на користування земельною ділянкою, що знаходиться під будівлями та необхідна для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд. На момент прийняття оспорюваного рішення, позивач не мала права користування земельною ділянкою площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 . Дана земельна ділянка є вільною. На оспореній земельній ділянці будь-яких будівель і споруд, які би належали позивачці чи іншим співвласникам не має. Отже, права позивачки не є порушеними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).

Результат аналізу наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 зазначила, що у зв`язку з набуттям права власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , до неї автоматично перейшло право користування земельною ділянкою, яка була в 1954 році закріплена за будинковолодінням. У зв`язку з цим позивач вважала, що, надаючи ОСОБА_3 у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку орієнтовною площею 0,100 га порушено її права.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами позивача.

По справі встановлено, що рішенням виконкому Чернівецької міської ради депутатів трудящих №145 від 13 лютого 1954 року затверджені представлені бюро технічної інвентаризації матеріали обміру земель будівельного кварталу №378/379 загальною площею 74093 кв.м. Вирішено зареєструвати за землекористувачами будівельного кварталу №378/379 58342 кв.м. земельних площ, виявлені лишки присадибних ділянок залишити в тимчасовому користуванні землекористувачів вище згаданого будівельного кварталу, згідно додатку (т.1 а.с.15).

Згідно додатку даного рішення за домоволодінням АДРЕСА_1 зареєстровано 3540 кв.м.

Згідно з частинами першою, третьою статті 90 ЗК України 1970 року на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. Якщо попередній власник будівлі одержав земельну ділянку на пільгових умовах за нормами, що перевищують діючі, за новим власником будинку може бути закріплена в користування земельна ділянка, виходячи з норм, встановлених статтею 88 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 Постанови Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» від 18 грудня 1990 року № 562-XII громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Отже, співвласники будинковолодіння АДРЕСА_1 відповідно до вказаної Постанови Верховної Ради повинні були оформити у встановленому порядку право власності на землю або право користування і в межах, що не перевищують діючі на той час норми, встановлені статтею 88 ЗК.

При переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК Української РСР 1990 року до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування -на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем.

До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України Законом України від 27 квітня 2007 року і згідно зі статтею 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка вперше стала власницею квартири АДРЕСА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 06 червня 2001 року.

До неї власником цієї квартири був ОСОБА_7 , який приватизував дану квартиру у серпні 1994 року.

Право власності або право користування на земельну ділянку попередній власник ОСОБА_7 не оформив.

Із схеми розташування будівель та споруд вбачається, що загальна площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 становить 3472 га, під забудовою 454 га.

Представник Чернівецької міської ради в судовому засіданні апеляційної інстанції визнав, що позивачка та інші співвласники будинковолодіння АДРЕСА_1 мають право користування земельною ділянкою, що знаходиться під будівлями та необхідна для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд.

Враховуючи зазначені вище норми матеріального права, зокрема, що при переході права власності на будівлю новому власнику переходить право користування земельною ділянкою в межах норм, встановлених ст.88 ЗК України 1970 року і оскільки спірна земельна ділянка значно перевищує ці норми, колегія суддів прийшла до висновку, що співвласникам будинковолодіння АДРЕСА_1 в постійне користування перейшла земельна ділянка в межах норм, передбачених статтею 88 ЗК 1970 року та яка зайнята житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами, а також яка необхідна для їх обслуговування.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 була надана вільна від будівель та споруд земельна ділянка і яка знаходиться на певній відстані від будівель будинковолодіння АДРЕСА_1 . Дану обставину визнали сторони.

Крім цього, дана обставина підтверджується схемою розташування будівель та споруд (т.2 а.с.70), на якій зображені будинки та споруди, що належать на праві власності позивачці та іншим співвласника і червоними лініями зображена земельна ділянка, що надана у власність ОСОБА_3 . З даної схеми вбачається, що спірна земельна ділянка є вільною і знаходиться в стороні від будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що до спірної земельної ділянки не має вільного доступу не підтверджені в судовому засіданні належними та допустимими доказами.

Є безпідставними посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №689/26/17 та постанову від 20 січня 2021 року у справі №318/1274/18, оскільки в них викладені інші обставини. Зокрема, у вказаних постановах земельні ділянки попередньому власнику будівлі були надані в приватну власність і попередні власники отримали Держані акти на право власності на земельні ділянки.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не дають підстав для скасування рішення суду.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що права позивача не є порушеними.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 10 жовтня 2023 року слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 10 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2024 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк