КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №372/3440/23 Головуючий у суді І інстанції: Проць Т.В.
провадження №22-ц/824/7323/2024 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гаращенка Д.Р., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Стельниковича Сергія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2023 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року представник позивача - адвокат Капля А.С. звернулася до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 07.03.2020 року о 20.45 год. в Київській області м. Обухів, по вул. Київській 119, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та Opel Vivaro д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок цієї ДТП було пошкоджено транспортний засіб Opel Vivaro д.н.з. НОМЕР_2 з вини ОСОБА_1 цивільно-правова відповідальність, як водія автомобіля Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс № 151855346.

Постановами Обухівського районного суду Київської області від 06.04.2020 року та 17.03.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до умов полісу ОСЦПВВНТЗ №151855346, на підставі страхового акту № 20.167 від 05.06.2020 року, заяви про страхове відшкодування і зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений автомобіль OPEL VIVARO д.н.з. НОМЕР_2 складає 65000, 00 грн. Відповідно до умов договору страхування ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» відшкодувало власнику OPEL VIVARO д.н.з. НОМЕР_2 витрати на ремонт автомобіля у зазначеній сумі. Представник позивача просила суд стягнути з відповідача на користь позивача шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 65000,00 грн, судові витрати у справі.

08 червня 2021 року між ТОВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» то ТОВ «Траст Ассістанс України» укладено Договір №2 ТАУ про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги від ТОВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» до Товариства з додатковою відповідальність «Страхова компанія «Альфа-Гарант» перейшло до ТОВ «Траст Ассістанс Україна».

18 липня 2022 року між ТОВ «Траст Ассістанс Україна» та ФОП ОСОБА_2 укладено Договір № 1807 про відсуплення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги від ТОВ «Траст Ассістанс» до ОСОБА_1 перейшло до ФОП ОСОБА_2 ..

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 65 000, 00 грн, судового збору у розмірі 1073,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн, а всього стягнуто 69073,60 грн.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, адвокат Стельникович Сергій Анатолійович, який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не містить мотивувальної частини рішення, що в свою чергу є порушенням норм процесульного права, а саме ч. 1 ст. 265 ЦПК України.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилалась на те, що 12 жовтня 2019 року між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» та ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № 151855346, забезпечений транспортний засіб «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 .

07 березня 2020 року о 20 год. 45 хв. в Київській обл., м. Обухів по вул. Київська, буд. 119 було ДТП за участю транспортного засобу «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 під керуваням Стиблюка Е.П. та транспортного засобу «Opel Vivaro» д.н.з. НОМЕР_2 . Внасладок даного ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Opel Vivaro» д.н.з. НОМЕР_2 з вини ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність, як водія автомобіля «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме поліс № 151855346.

Постановою Обухівського районного суду Київської області у справі №372/1041/20 від 06.04.2020 року ОСОБА_1 , який керував автомобілем «DAEWOO LANOS» д.н.з. НОМЕР_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до умов полісу ОСЦПВВНТЗ № 151855346 на підставі страхового акту №20.7 від 05.06.2020 року, заяви про страхове відшкодування та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб «Opel Vivaro» д.н.з. НОМЕР_2 складає 65000 грн. У зв`язку з викладеним і відповідно до умов договору страхування ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» відшкодувало власнику «Opel Vivaro» д.н.з. НОМЕР_2 витрати на ремонт автомобля в розмірі 65000 грн.

08 червня 2021 року між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» та ТОВ «Траст Ассістанс Україна» укладено договір №2 ТАУ про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги перейшло від ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ» до ТОВ «Траст Ассістанс Україна».

Вказував, що відповідно до додатку № 1 до договору №2 ТАУ про відступлення права вимоги від 08.06.2021 року в графі «Страхувальник» зазначено прізвище невідомої йому особи ОСОБА_3 , а позов пред`явлений до ОСОБА_1 .

18 липня 2022 року між ТОВ «Траст Ассістанс Україна» та ФОП « ОСОБА_2 » укладено договір № 1807 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги перейшло від ТОВ «Траст Ассістанс Україна» до ФОП « ОСОБА_2 ». Зазначав, що відповідно до додатку № 1 до договору №1807 про відступлення права вимоги від 18.07.2022 року в графі «Страхувальник» зазначено прізвище невідомої йому особи ОСОБА_4 , а позов пред`явлений до ОСОБА_1 .

Стверджував, що два вищевказані оспорювані договори про відступлення права вимоги за своєю природою є договорами факторингу, отже, мають бути визнані недійсними, оскільки укладені з порушенням норм цивільного законодавства, через те, що право вимоги було відступлено на користь ФОП « ОСОБА_2 », яка не є фінансовою установою, не має і не має відповідної ліцензії з надання фінансових послуг, а тому не може бути позивачем у даній справі.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що судом першої інстанції не досліджувалось питання щодо визначення в даній справі неналежного відповідача.

29 лютого 2024 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача - адвоката Каплі Аліни Степанівни, який обгрунтований тим, що відповідно до законодавчого визначення договорів про відступлення права вимоги (цесія) складається з відповідних критеріїв, а саме: може бути укладений між будь-якими учасниками цивільних відносин; передбачає зміну кредитора у зобов`язанні; предметом є передання права вимоги за будь-якими зобов`язаннями (включаючи не грошові) від однієї особи до іншої; за передання права вимоги може справлятися плата у будь-якій формі (купівлі-продає права вимоги).

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги вказувала, що цесія та факторинг передбачають перехід права вимоги до боржника, проте їх предмет та мета суттєво відрізняються. Предмет цесії - відступлення права вимоги, тоді як предметом факторингу є надання фінансової послуги за плату.

Договір відступлення права вимоги №2 ТАУ від 08.06.21 року між ТДВ «СУ «Ю.ЕС.АЙ» та ТОВ «Траст Ассістанс Україна» та договір відступлення права вимог №1807 від 18.07.2022 року між ТОВ «Траст Ассістанс Україна» та ФОП « ОСОБА_2 » має своїм предметом - відступлення права вимоги до боржника про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Зазначала, що ФОП « ОСОБА_5 » набула право лише вимагати виконання зобов`язання за договором страхування в порядку регресу. Отже, такі договори не можна кваліфікувати як договори факторингу. Він є змішаним, бо містяться елементи різних договорів, зокрема ознаки договору купівлі-продажу права вимоги і договору відступлення права вимоги (цесії).

Звернула увагу суду на те, що договір відступлення права вимоги №2 ТАУ від 08.06.21 року між ТДВ «СУ «Ю.ЕС.АЙ» та ТОВ «ТРАСТ АССІСТАНС Україна» та договір відступлення права вимог №1807 від 18.07.2022 року між ТОВ «ТРАСТ АССІСТАНС Україна» та ФОП « ОСОБА_2 » були укладені після укладання договору страхування, визнанням страховою компанією страхових випадків, виплати страхового відшкодування, тобто після надання страховою компанією всіх фінансових послуг.

Вважає, що ФОП « ОСОБА_2 » не здійснювала та не здійснює фінансові послуги, адже за умовами договору отримала право вимоги виконання зобов`язаннь у розмірі та обсязі, які існували на момент укладання цього договору, без можливості нарахування додаткових процентів та здійснення інших фінансових послуг, якими був наділений первісний кредитор.

На підставі викладеного представник позивача просила суд апеляційної інстанції в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Також у відзиві представник позивача просила вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнувши з ОСОБА_6 на користь ФОП « ОСОБА_2 » витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, аналізуючи доводи позовної заяви, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності приходить до висновку про обґрунтованість позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ..

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до пп. 38.1.1 «а» п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Встановлено, що 12.10.2019 року між ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» та ОСОБА_1 було укладеного договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № 151855346, забезпечений транспортний засіб «Daewoo Lanos».

07.03.2020 року о 20 год. 45 хв. в Київській області м. Обухів, по вул. Київській 119, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та Opel Vivaro д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок цієї ДТП було пошкоджено транспортний засіб Opel Vivaro д.н.з. НОМЕР_2 з вини ОСОБА_1 (а.с. 8).

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 06 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 07.03.2020 року о 20.45 год. в м. Обухів, по вул. Київська буд. 119, ОСОБА_1 керуючи автомобілем Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 перетнувши подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив лобове зіткнення з автомобілем Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_3 та автомобілем Opel Vivaro д.н.з. НОМЕР_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями, що виразились в порушенні вимог п.2.3. б, 10.1, 13.1, 34.1.3. ПДР України скоїв правопорушення передбачення ст. 124 КУпАП (а.с. 6).

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 17 березня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, КУпАП. 07.03.2020 року о 20 год 45 хв. в м. Оюухів, по вул. Київська, 119, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , який є причетним до ДТП, перебував в стані алкогольного сп`яніння. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а ПДР, тим самим скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 7).

Відповідно до полісу за №151855346 станом на 07.03.2020 року (на момент вчинення ДТП) цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» (а.с. 60).

Відповідно до умов полісу ОСЦПВВНТЗ №151855346, на підставі страхового акту № 20.167 від 05.06.2020 року, заяви про страхове відшкодування і зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений автомобіль Opel Vivaro д.н.з. НОМЕР_2 складає 65000, 00 грн.

Відповідно до платіжних доручень № 15636 від 08.09.2020 року, № 15757 від 09.09.2020 року, № 15889 від 10.09.2020 року, № 16075 від 11.09.2020 року, № 16266 від 15.09.2020 року, № 16440 від 16.09.2020 року ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» виплатило ОСОБА_7 страхове відшкодування в розмірі 65000 грн (а.с. 10-15).

08 червня 2021 року між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» та ТОВ «ТРАСТ АССІСТАНС Україна» укладено договір №2 ТАУ про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги до боржників зазначених в додатку № 1 перейшло від ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ» до ТОВ «ТРАСТ АССІСТАНС Україна» (а.с. 62-65).

18 липня 2022 року між ТОВ «ТРАСТ АССІСТАНС Україна» та ФОП « ОСОБА_2 » укладено договір № 1807 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги перейшло від ТОВ «ТРАСТ АССІСТАНС Україна» до ФОП ОСОБА_2 (а.с. 69-71).

Відповідно до Додатку № 1 до договору № 1807 від 18.07.2022 року до ФОП ОСОБА_2 перейшло право вимоги до відповідача (а.с. 72).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку задовольняючи позовні вимоги, оскільки відповідач ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди завдав шкоду транспортному засобу, який було застраховано, а також те, що ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», правонаступником якого є позивач ФОП ОСОБА_2 , виплатив страхове відшкодування в розмірі 65 000 грн та набула право на подання регресного позову до відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом порушено норми процесуального права, з огляду на те, що оскаржуване рішення суду не містить мотивувальної частини, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки з мотивувальної частині рішення суду першої інстанції вбачається, що суд першої інстанції надав оцінку доводам відповідача та його представника, визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що договори про ввдступлення права вимоги за своєю природою є договорами факторингу, отже ФОП « ОСОБА_2 » не може бути позивачем у даній справі, оскільки остання не є фінансовою установою, немає і не мала відповідної ліцензії з надання фінансових послуг, суд апеляційної інстанції відхиляє, враховуючи наступне.

Відповідно до законодавчого визначення договір про відступлення права вимоги (цесія) складається з відповідних критеріїв, а саме: може бути укладений між будь-якими учасниками цивільних відносин; передбачає заміну кредитора у зобов`язанні; предметом є передання права вимоги за будь-яким зобов`язанням (включаючи не грошові) від однієї особи до іншої; за передання права вимоги може справлятися плата у будь-якій формі (купівлі-продаж права вимоги).

Цесія - похідне від основного зобов`язання, що зазнало широкого застосування у сучасному діловому обігу; правочин, на підставі якого відбувається передача права вимоги (до боржника) від первісного кредитора (цедента) до нового кредитора (цесіонарія). Операція відступлення права вимоги є одним з поширених способів вирішення проблем, пов`язаних з погашенням заборгованості.

Відповідно до Постанови Верховного Суду в рамках справи № 712/8836/18, провадження № 61- 19728св19 (ЄДРСРУ № 5848783) проведено розмежування договорів факторингу та цесії.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора в зобов`язанні, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, так і оплатним.

В останньому випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу, оскільки частина третя статті 656 ЦК України передбачає, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, набуття права вимоги до боржника про відшкодування шкоди в порядку регресу не суперечить ознакам та змісту договору цесії.

Отже, за змістом статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів ст. 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, так і сплатним.

Договір відступлення права вимоги № 1/Т від 01.12.2021 між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» та ФОП ОСОБА_8 має своїм предметом - відступлення права вимоги до боржника про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Можливість відступлення первісним кредитором новому кредитору як повного обсягу прав та обов`язків, належних йому на момент відступлення (універсальне правонаступництво), так і можливість відступлення прав лише у певній частині, що обумовлюється сторонами в договорі відступлення права вимоги (сингулярне правонаступництво) не заборонена законом.

Відповідно до ст. 512-518 ЦК України суб`єктний склад правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до ст. 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору властиві як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 51)).

Разом з тим, якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 57)).

Договір про відступлення права вимоги № 1807 від 18 липня 2022 року за своїми ознаками є договором відступлення права вимоги.

ФОП ОСОБА_2 набула лише право вимагати виконання зобов`язань за договором страхування в порядку регресу. Отже, такий договір не можна кваліфікувати як договір факторингу. Він є змішаним, бо містить елементи різних договорів (частина друга статті 628 ЦК України), зокрема ознаки договору купівлі-продажу права вимоги (продавець продав, а покупець придбав право вимоги) і договору відступлення права вимоги (цесії) (первісний кредитор передав право вимоги новому кредитору).

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 серпня 2021 року у справі № 191/3904/18.

Доводи апеляційної скарги про те, що ФОП ОСОБА_2 відсутня ліцензія на здійснення фінансової діяльності, суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на наступне.

Договір відступлення права вимоги між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» та ФОП Титорук № 1807 від 18 липня 2022 року був укладений після укладення Договору страхування, визнанням страховою компанією страхових випадків, виплати страхового відшкодування відповідно договорів згідно яких відбулося право відступлення, тобто після надання страховою компанією всіх фінансових послуг.

Тому ФОП ОСОБА_2 не здійснювала та не здійснює фінансові послуги, адже за умовами Договору відступлення прав вимоги отримала лише право вимоги виконання зобов`язань у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення цього договору, без можливості нарахування додаткових процентів та здійснення інших фінансових послуг, якими був наділений первісний кредитор (відбулося відступлення права вимоги в частині боргу).

За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду № 522/12307/15-ц (провадження 61-13310св18) від 14.08.2019 року, набуття, реалізація чи передача набутих прав та вимог не є одним із видів чи частиною його страхової діяльності, а тому юридично значимі дії щодо передачі таких прав іншій особі чи звернення з регресною вимогою не потребують наявності відповідної ліцензії.

Отже, в Договорі відступлення права вимоги № 1807 від 18 липня 2022 року не міститься пункти, який би свідчили про здійснення страхової діяльності та фінансових операцій, що притаманні договорам факторингу та факторингової діяльності, та потребують отримання ліцензії правонаступником позивача для відшкодування шкоди завданої відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не неналежним відповідачем, оскільки за твердженням представника апелянта належним відповідачає має бути Моторно транспортне Бюро України, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, що вбачається з постанови Обухівського районного суду Київської області у справі № 372/1041/20 та 372/970/20. Відповідно до умов договору страхування ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» відшкодувало власнику «Opel Vivaro» д.н.з. НОМЕР_2 , витрати на ремонт автомобіля в сумі 65 000 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, які містяться в маетріалах справи. Вказані обставини представником апеляна в апеляційній скарзі не спростовуються. Відповідно до підпункту «а» пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія набула право вимоги до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП у стані алкогольного сп`яніння.

Тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно керувався ст. 1191 ЦК України про те, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, а також ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до якої за п.п. 38.1.1. ст. 38 вказаного Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи апеляційної скарги про те, що в додатку № 1 договору № 2 ТАУ про відступлення права вимоги від 08.06.2021 року та в додатку № 1 до договору № 1807 про відступлення права вимоги від 18.07.2022 року містяться відмінні від відповідача прізвище та по батькові, суд апеляційної інстанції відхиляє та погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем визнаються інші фактичні обставини справи. Крім того, орфографічні помилки у призвіщі, імені та по батькові не можуть бути підставою для звільнення від матеріальної відповідальності.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

Суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивача було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин, що виникли між сторонами положення ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1191 ЦК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об`єктивний склад, права та обов`язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

Що стосується розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що представник відповідача зокрема просив всі судові витрати покласти на ФОП ОСОБА_2 в тому числі понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу, однак суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення судових витрат з позивача на користь відповідача, з огляду на те, що судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Разом з тим, представник позивача звертаючись з відзивом на апеляційну скаргу просив суд апеляційної інстанції зокрема вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнувши з ОСОБА_6 на користь ФОП « ОСОБА_2 » витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Судом встановлено, що правова допомога у справі надавалась представником позивача адвокатом Каплею Аліною Степанівною на підставі Договору № 3 про надання правничої (правової) допопомги від 18 липня 2022 року (а.с. 74-75).

Відповідно до п. 5.1.4 Договору № 3 про надання правової допомоги від 18 липня 2022 року з надання правової допомоги на стадії розгляду справи в суді апеляційної інстанції не залежно від обсягу її надання (виготовлення документів, участь у судових засіданнях, тощо) клієнт сплачує адвокату фіксовану суму грошових коштів у розмірі 5000 грн.

До відзиву на апеляційну скаргу представник позивача додав акт приймання-передачі наданих послуг № 2 від 29.02.2024 року за договором про надання правової допомоги № 3 від 18 липня 2022 року, відповідно до якого адвокат Капля А.С. надала, а клієнт ФОП ОСОБА_2 отримала правову допомогу на стадії розгляду справи № 372/3440/23 в суді апеляційної інстанції у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2023 року. Вартість послуг виконавця за цим актом складає 5000 грн. Замовник немає жодних претензій до якості наданих виконавцем послуг.

Витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (правовий висновок викладений у постанова Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19).

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що у матеріалах справи наявні належні та допустимі докази на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу в межах розгляду даної справи, вказані витрати є співмірними із складністю справи та виконаною роботою, а відтак, доходить висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 витрат на правову (правничу) допопомгу у сумі 5000 грн., які апеляційний суд вважає співмірними з наданими послугами.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Стельниковича Сергія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 понесені у суді апеляційної інстанції судові витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст постанови складено «05» квітня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник