Справа № 150/233/23
Провадження № 2/150/5/24
26 січня 2024 року с. Мазурівка
Чернівецький районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Кушнір Б.Б., за участю секретаря судового засідання Франюк Т.Л., представника позивача Рудич І.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючою суддею у справі визначено Кушнір Б.Б.
Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 19.05.2023 року дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк на усунення недоліків позовної заяви.
01.06.2023 року представником позивача Безменко М.Є. (який діє на підставі довіреності №101-К-О від 16.01.2023 року) подано заяву (1283/23-Вх.) про усунення недоліків позовної заяви, якою недоліки зазначені в ухвалі суду від 19.05.2023 усунуто.
Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 08.06.2023 року було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Також, даною ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування від Чернівецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області: довідки про склад сім`ї та реєстрацію осіб у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .
26.06.2023 року Чернівецькою селищною радою Могилів-Подільського району Вінницької області вимоги ухвали суду від 08.06.2023 року виконано, надано довідку №872, згідно якої в домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
31.07.2023 представником позивача ОСОБА_4 подано клопотання про залучення до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 11.09.2023 залучено до участі у справі як співвідповідача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підготовче засідання відкладено.
Ухвалою суду від 18.10.2023 продовжено строк розгляду підготовчого провадження у даній цивільній справі.
28.11.2023 представником позивача ОСОБА_5 , подано клопотання (Вх.№3028) яким долучено до матеріалів цивільної справи додаткові докази.
19.12.2023 року представником позивача ОСОБА_5 подано клопотання (ЕП-839), яким долучено до матеріалів цивільної справи додаткові докази.
Підготовче провадження неодноразово відкладалось на підставі поданих представником позивача клопотань про відкладення розгляду справи з метою подання додаткових доказів, а також у зв`язку з невиконанням позивачем вимог ухвал суду.
Ухвалою суду від 19.12.2023 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено судовий розгляд.
Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримала, просила задоволити даний позов в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві із врахуванням об`єму доказів, які містяться в матеріалах даної цивільної справи.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 в підготовчі засідання та на розгляд справи жодного разу не з`явились, відзив на позов чи пояснення по суті справи не подали, хоча належним чином повідомлялись про час та місце проведення підготовчого провадження та розгляду даної цивільної справи як шляхом надіслання судової кореспонденції на зареєстровані місця проживання, так і шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Конверти із судовою кореспонденцією, направлені на зареєстровані місця проживання відповідачів, повернуті засобами поштового зв`язку із позначками «адресат відсутній за вказаною адресою».
З врахуванням даних обставин, а також норм п.4 ч.8, ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідачі та третя особа вважаються належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Оскільки відповідачі належним чином повідомлялись про дату, час і місце судових засідань, жодного разу не з`явились в судові засідання, поважності причин неприбуття в судові засідання суду не повідомили, відзиву на позов не подали і представник позивача не заперечив проти заочного вирішення справи, суд на підставі ст.ст. 280-281 ЦПК України протокольною ухвалою від 19.01.2024 вирішив проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до наступного висновку.
Відповідно до п.16.9 договору іпотеки, у разі звернення стягнення на Предмет іпотеки згідно з п.16.7 цього договору Іпотекодавець має право задовольнити за рахунок Предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків,неустойки, витрат на утримання Предмету іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.
Як вбачається з тексту рішення та графіку погашення кредиту, предметом стягнення по рішенню від 26.02.2016 у справі №125/1528/15-ц була прострочена заборгованість, яка виникла станом на 14.04.2015.
З матеріалів виконавчого провадження, долучених до матеріалів справи (а.с.2-7, том ІІ), судом встановлено, що рішення Барського районного суду Вінницької області від 26.02.2016 у справі №125/1528/15-ц станом на момент розгляду даної справи не виконано (докази протилежного матеріали справи не містять).
Правовідносини між учасниками справи виникли із договірного зобов`язання (кредитного договору) та наслідків порушення для позичальника грошового зобов`язання.
Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).
Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Згідно з приписами частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з умовами кредитного договору, кредитні кошти надаються на строк з 07.05.2008 по 07.05.2018 (п.1.1 кредитного договору).
Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд погоджується зі визначеним позивачем розміром 2144,67 доларів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом, оскільки такі нараховано за період з 07.05.2008 по 08.05.2008, тобто за період кредитування.
Також суд вважає підставним нарахування позивачем заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 583,33дол. США, оскільки такі нараховані в межах терміну дії кредитного договору, тобто за період з 07.05.2008 по 08.05.2008.
Відповідно до ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказів повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, комісії та пені суду сторонами не надано.
Відповідно до статті 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
За змістом частини першої ст.575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.
Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).
Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).
Відповідно до ст.589 ЦК України, ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.
Що стосується адреси розташування предмету іпотеки варто що відповідно до п.2 ч.2 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 23 серпня 2023 року N 3334-IX, Чернівецький район - ліквідовано та утворено у Вінницькій області, Могилів-Подільський район, із адміністративним центром у місті Могилів-Подільський до складу якого входять території Чернівецької селищної ради.
Також згідно довідки Чернівецької селищної ради №1165 від 23.11.2023 судом встановлено, що вулицю Леніна в смт.Чернівці перейменовано на вулицю Святомиколаївську. За адресою АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20.03.1979 року.
Водночас згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України. В подальшому строки дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувались, зокрема, Указом Президента України №734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 6 листопада 2023 року, затвердженим Законом України №3429-IX від 08.11.2023 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.
Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту:
«5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».
Враховуючи, що на момент ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду підлягає зупиненню на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
Що стосується позовної вимоги про виселення з будинку, що є предметом іпотеки, відповідача-2 ОСОБА_2 , яка зареєстрована та/або проживає у будинку, то вказана позовна вимога не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
За положеннями ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
За змістом ч.2 ст.40 Закону «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК УРСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Отже, частина друга ст.109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення ст.40 Закону № 898-IV, так і норма ст.109 ЖК УРСР.
Як вбачається з матеріалів справи, кредит надавався ОСОБА_3 на споживчі цілі, предметом іпотеки визначено житлову будівлю, право власності на яку набуто іпотекодавцем ОСОБА_1 в порядку договору дарування у 2002 році.
Враховуючи, що позивачем не надано доказів можливості надання відповідачу іншого постійного жилого приміщення із зазначенням адреси такого приміщення (для її визначення у рішенні суду), що є обов`язковою умовою при вирішенні питання про виселення громадян, то позовні вимоги про виселення ОСОБА_3 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Щодо розподілу судових витрат.
При зверненні до суду позивач заявив одну вимогу немайнового характеру виселення відповідачів, а також вимогу майнового характеру про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до п.п. 2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою, сплачується судовий збір у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2684 гривні.
Відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно ч. 6 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Оскільки судом відмовлено в задоволенні вимоги немайнового характеру, а тому сплачений судовий збір в сумі 2684грн. суд відносить на рахунок позивача.
Керуючись ст.ст. 2-5, 7, 8, 10 - 13, 81, 83, 89, 90, 95, 133, 141, 247, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, - задовольнити частково.
В решті позову відмовити.
Зупинити виконання даного рішення Чернівецького районного суду Вінницької області в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи:

Позивач:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місце розташування: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 49094, МФО № 305299.

Відповідачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,РНОКПП - НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено та підписано суддею 02.02.2024.

Суддя Б.Б.Кушнір