Справа № 344/1920/23
Провадження № 22-з/4808/12/24
Головуючий у 1 інстанції Польська М.В.
Суддя-доповідач Луганська
У Х В А Л А

05 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Луганської В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Девляшевського В.А. та Баркова В.М. у справі

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики,

в с т а н о в и в:

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 квітня 2023 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 кошти за договором позики від 15.04.2015 року в розмірі 10000,00 (десять тисяч) доларів США.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2023 року по справі №344/1920/23, провадження №22-ц/4808/205/24 визначено колегію у складі: головуюча суддя (суддя-доповідач) Мальцева Є.Є., судді: Барков В.М., Девляшевський В.А.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2023 року. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 січня 2024 року справу призначено до розгляду на 30 січня 2024 року на 10 год 00 хв. 30 січня 2024 року розгляд справи відкладено на 13 лютого 2024 на 11 год у зв`язку з неявкою позивача.

02 лютого 2024 року до Івано-Франківського апеляційного суду від відповідача ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надійшла заява про відвід суддів Баркова В.М., Девляшевського В.А., в обґрунтування якої зазначив, що сумнівається в об`єктивності та неупередженості суддів, оскільки на розгляді Івано-Франківського апеляційного суду у складі колегії суддів головуючої - Луганської В.М., Девляшевського В.А. та Баркова В.М. перебувала справа № 345/596/22 провадження № 22-ц/4808/538/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та інших про визнання недійсним договору купівлі продажу.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 лютого 2024 року заяву про відвід визнано необґрунтованою та передано для вирішення іншому судді, який не входить до складу суду, визначеному в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Частинами 2, 3 ст. 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 лютого 2024 року вирішення питання про відвід передано на розгляд судді Івано-Франківського апеляційного суду Луганській В.М.

Заява ОСОБА_1 про відвід суддів Девляшевського В.А. та Баркова В.М. не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Зі змісту даної заяви вбачається, що позивач має сумнів щодо неупередженості та об`єктивності при вирішенні даного спору суддів Девляшевського В.А., Баркова В.М. з тих підстав, що на розгляді Івано-Франківського апеляційного суду у складі колегії суддів головуючої - Луганської В.М., Девляшевського В.А. та Баркова В.М. перебувала справа № 345/596/22 провадження № 22-ц/4808/538/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та інших про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2023 року змінено, викладено мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Заявник зазначив, що під час судових засідань у справі № 345/596/22 питання суддів Девляшевського В.А. та Баркова В.М. були однобічними, спрямованими на виявлення підстав для відмови в задоволені апеляційної скарги. Суддя Девляшевський В.А. ставив питання, на які заявник не міг дати ствердну відповідь, а суддя Барков В.М. допомагав відповідачу - представнику сервісного центру відповідати на питання які ставив йому ОСОБА_1 , давав підказки.

У зв`язку з цим у заявника протягом усього розгляду справи було відчуття упередженості суддів Девляшевського В.А та Баркова В.М.

З метою гарантування неупередженого та об`єктивного розгляду даної справи, виключення будь-яких сумнівів у сторін щодо об`єктивності та неупередженості суду, а також для забезпечення довіри учасників справи до судових рішень, вважає, що наявні підстави для відводу суддів Баркова В.М., Девляшевського В.А.

Порядок вирішення заявленого відводу судді визначений статтею 40 ЦПК України.

Частиною другою статті 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України, якщо суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи (частина 8 статті 40 ЦПК).

Перевіривши матеріали справи, дослідивши заяву про відвід судді в контексті наведених в ній доводів та врахувавши вимоги закону, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення відводу немає.

Статтею 36 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відводу (самовідводу) судді.

Згідно з ч.1,4 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 36 ЦПК України до складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Стаття 37 ЦПК України передбачає недопустимість повторної участі судді в розгляді справи, що є підставою для відводу (самовідводу) судді, у випадках, якщо суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі. Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції. Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції. Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у цій справі.

Як вбачається зі змісту заяви про відвід, підставою для відводу зокрема є те, що відповідач має сумніви в об`єктивності, неупередженості та безсторонності суддів Баркова В.М. та Девляшевського В.А. через те, що постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 травня 2023 року у вимогах апеляційної скарги ОСОБА_1 було відмовлено, а Верховним Судом 15 листопада 2023 року скасовано вказану постанову, що на його думку свідчить про не випадковість допущення помилок високопрофесійними суддями при ухваленні постанови від 30 травня 2023 року.

Вважає, що судді Барков В.М. та Девляшевський В.А. мають сформовану думку відносно нього, оскільки під час судових засідань у справі № 345/596/22 їх питання були однобічними, спрямованими на виявлення підстав для відмови в задоволені апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішує спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з ч. 2 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Тобто, окрім прямо визначених підстав для відводу, самовідводу судді, передбачених у статтях 36, 37 і 38 ЦПК України, відвід судді може бути заявлений й з інших підстав (п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України). У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків, вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (пункти 1.2, 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23).

У пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що наявність безсторонності згідно пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (BELUKHA v. UKRAINE, N 33949/02, § 49 - 52, ЄСПЛ, від 09 листопада 2006 року).

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості, зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше.

Відповідачем у заяві про відвід не зазначені та не доведені будь-які обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості суддів Баркова В.М. та Девляшевського В.А. у розгляді даної цивільної справи.

Передбачених ст. 36, ст. 37 ЦПК України підстав, за яких судді Барков В.М. та Девляшевський В.А. не можуть розглядати цю справу і підлягають відводу, не встановлено.

Згідно ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Сумніви у неупередженості повинні ґрунтуватися на фактичних обставинах, а не припущеннях. Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про неупередженість зазначених суддів.

Аргументи, якими ОСОБА_1 обґрунтовує свою заяву про відвід суддям Баркову В.М. та Девляшевському В.А. не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності суддів, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цих суддів.

Підстав для задоволення заяви про відвід суддів, що передбачені ст. 36 ЦПК України, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на вищенаведене у задоволенні заяви про відвід слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40, 260 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Девляшевського В.А. та Баркова В.М. у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2023 року, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики- відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя: В.М. Луганська