Провадження № 2/357/1165/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити місце проживання сина ОСОБА_4 разом з батьком.

І. Позиція сторін у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.04.2012 року по 02.04.2018 року, сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, що син проживає та зареєстрований з ним, знаходиться на повному утриманні свого батька. Позивач стверджує, що матір їхньої дитини самоусунулася від виховання та утримання дитини, взагалі не цікавиться життям сина, не піклується про нього, не проявляє інтересу до життя дитини, матеріальної допомоги не надає, тобто повністю самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Відповідач взагалі не цікавиться здоров`ям, культурним, моральним, духовним розвитком дитини. Дитина сторін з народження постійно проживає з батьком та бажає і на майбутнє проживати з батьком, а тому позивач просить суд визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом з батьком.

Заперечуючи позов, відповідач ОСОБА_6 , зазначила, що в міру можливості виконує свої обов`язки, як мама по відношенню до сина ОСОБА_4 , який вирішив проживати разом з батьком та дідом і бабою. Сторони погодили, що дитині краще жити з батьком, оскільки так бажає сама дитина. Відповідач цікавиться життям свого сина, щодня телефонує йому, спілкується, надає кишенькові гроші, іноді син приїздить до неї в гості. Відповідач любить свого сина та, за його бажанням, дитина може проживати разом з матір`ю. Відповідач стверджує, що метою звернення до суду з даним позовом є бажання позивача уникнути від мобілізації до ЗСУ.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 12.10.2023 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у загальному порядку, призначив справу до підготовчого засідання (а.с. 27-28).

Ухвалою суду від 13.11.2023 року витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради Білоцерківського району висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, щодо її сина ОСОБА_3 , 2009 р.н. (а.с. 38- 39).

01.12.2023 року та 07.12.2023 р. на адресу суду від третьої особи надійшли листи (а.с. 44,47).

20.12.2023 року на електронну адресу суду від третьої особи надійшов висновок органу опіки та піклування з вирішення даного спору (а.с.53-54).

13.12.2023 року, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті (а.с. 49).

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду від 02.04.2018 року, що підтверджується рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 02.04.2018р. по справі № 357/285/18 (а.с. 14)

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 25.01.2012 року виконавчим комітетом Розаліївської сільської ради Білоцерківського району (а.с. 13).

Встановлено, що неповнолітній ОСОБА_7 зареєстрований та проживає разом з позивачем, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №81 від 27.07.2023р. (а.с.18).

Згідно довідки, що видана Розаліївським старостинським округом №9 Узинської міської ради, дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком та знаходиться на повному утриманні свого батька ОСОБА_1 (а.с.17).

Згідно рішення виконавчого комітету Узинської міської ради «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 » від 18.12.2023 р. за № 180, орган опіки і піклування Узинської міської ради вважає недоцільним позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 відносно її сина (а.с.53-54).

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

За ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо (вона), він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав").

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року).

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. В судовому засіданні не знайшла підтвердження обставина на яку посилається позивач - повне нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками.

Судом встановлено, що мати дитини проживає в іншій місцевості, окремо від свого сина, та з урахуванням думки дитини не заперечує, щоб її син ОСОБА_4 проживав з батьком і дідом з бабою, відповідач постійно підтримує зв`язок з дитиною, спілкується з сином в телефонному режимі, не байдужа до його долі, що свідчить про невтрачений інтерес до своєї дитини.

Як було зазначено вище, третя особа у справі надала суду Висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо її сина ОСОБА_4 .

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_8 , яка приходиться матір`ю позивача, суду повідомила, що онук ОСОБА_4 з самого народження проживає в її будинку, і опікується дитиною позивач. Свідок ОСОБА_8 допомагає доглядати свого онука, а бувша невістка ОСОБА_2 взагалі не цікавиться дитиною, не приїздить, не утримує свого сина.

Свідок ОСОБА_9 , яка приходиться сусідкою позивача, суду показала, що неповнолітній ОСОБА_4 постійно проживає з бабою, дідом і батьком. Свідку не відомо чи спілкується відповідач зі своїм сином.

З огляду наведеного, враховуючи інтереси дитини та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає, що у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про визначення місця проживання дитини разом з батьком, то суд з`ясував думку неповнолітнього ОСОБА_4 щодо спірного питання. Дитина повідомила, що спілкується з мамою, але з батьком більше має спільного інтересу. Востаннє гостював у матері три дні влітку 2023 року, бажає проживати з батьком.

Частиною 1 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно ст.141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини.

Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Згідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Отже, на час звернення позивача до суду з даним позовом, його сину вже виповнилося 14 років, тобто дитина самостійно вправі визначати з ким із батьків вона бажає проживати.

Крім того, під час розгляду справи, суд з`ясував, що між сторонами взагалі відсутній спір з даного приводу.

Позивач суду пояснив, що отримавши повістку у військкомат, вирішив підтвердити рішенням суду давно існуючий факт проживання дитини з ним, щоб отримати відстрочку від служби. Відповідач суду підтвердила, що ніколи не чинила перешкод у проживанні її сина з батьком, завжди враховувала думку дитини в даному питанні.

Так, Сімейним кодексом України врегульовано процедуру визначення місця проживання дитини судом лише в разі наявності спору між батьками. Офіційної процедури визначення місця проживання дитини в разі відсутності спору із залученням державного апарату не існує. В разі якщо спір між батьками відсутній, місце проживання дитини визначається за згодою батьків, тобто в договірному порядку, що і має місце в даному випадку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права й інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Як було встановлено судом, сторони не чинять жодних перешкод один одному в спілкуванні і вихованні сина. Дитина бажає проживати разом з батьком. Відповідач не заперечує місце проживання свого сина в родині батька. Тобто, між батьками існує домовленість з даного приводу та місце проживання дитини вже тривалий час визначено за згодою обох батьків, що виключає потребу вирішувати дане питання в судовому порядку.

Отже, судом встановлена відсутність спору щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини. Позивач не довів порушення своїх прав та законних інтересів в питанні щодо визначення місця проживання сина.

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові і не потребує перевірки обраного позивачем способу захисту і правової оцінки по суті спору. Відповідна правова позиція міститься в постанові КГС ВС від 29 серпня 2023 року у справі № 910/5958/20.

Оскільки в задоволенні позову суд відмовляє, то судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 158, 141, 258- 265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 05.02.2024 року.

Суддя О. Я. Ярмола