РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Колесник Д.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та поділ майна набутого під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та поділ майна набутого під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згрудня 2011 року по липень 2019 року позивач ОСОБА_1 проживав однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 ..

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3 .

Однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 вони проживали з грудня 2011 року по липень 2013 року в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ; з липня 2013 року по липень 2015 року в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 ; з липня 2015 року по липень 2017 року в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , з липня 2017 року по липень 2019 року ми проживали в спільно придбаній квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка.

При проживанні однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ними придбано та оформлено на відповідача ОСОБА_2 у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 94,7 кв.м., у тому числі житловою площею 51,8 кв.м., кількість житлових кімнат 3, згідно договору купівлі-продажу від 18.07.2017 року та додаткової угоди до договору купівлі-продажу від 19.07.2017 року вартість майна складає 52300 доларів США, що еквівалентно та фактично відповідало на дату продажу 1 358 492,50 грн.; нежитлове приміщення ХХІ першого та другого поверху літера А-2-5 загальною площею 1665,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , згідно договору купівлі-продажу від 18.07.2018 року вартість майна складає 4064342,27 грн.

Квартира була ними придбана для спільного проживання з відповідачем та їхнім сином.

Нежитлове приміщення він, як фізична особа-підприємець придбав та оформив зі згоди відповідача на неї для здійснення підприємницької діяльності. Нежитлове приміщення було придбано ним за власні кошти від продажу частини нерухомого майна, яке було визнано за ним при розподілі майна згідно рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя справа 2-1520 від 18.11.2011 року від попереднього шлюбу.

В квартирі та нежитловому приміщенні ними спільно зроблений ремонт. Позивачем утримувалась квартира, нежитлове приміщення та постійно сплачувались комунальні послуги, неодноразово були спільні поїздки за кордон на відпочинок та позивачем утримується їх неповнолітній син.

Сторонами досягнуто домовленістьщодо поділу майна, а саме визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 94,7 кв.м., у тому числі житловою площею 51,8 кв.м., кількість житлових кімнат 3, згідно договору купівлі-продажу від 18.07.2017 року та додаткової угоди до договору купівлі-продажу від 19.07.2017 року вартість майна складає 52300 доларів США, що еквівалентно та фактично відповідало на дату продажу 1 358 492,50 грн.; визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення ХХІ першого та другого поверху літера А-2-5 загальною площею 1665,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , згідно договору купівлі-продажу від 18.07.2018 року вартість майна складає 4064342,27 грн.

Поділити вищезазначене майно мировим шляхом неможливо, оскільки для реєструючого органу необхідне рішення суду про виділення окремих об`єктів нерухомості кожному з подружжя.

На підставі вищевикладеного позивач просить встановити юридичний факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з грудня 2011 року по липень 2019 року та поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , майно, що є об`єктом спільної сумісної власності як подружжя, а саме виділити ОСОБА_2 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 94,7 кв.м., у тому числі житловою площею 51,8 кв.м., кількість житлових кімнат 3, згідно договору купівлі-продажу від 18.07.2017 року та додаткової угоди до договору купівлі-продажу від 19.07.2017 року вартість майна складає 52300 доларів США, що еквівалентно та фактично відповідало на дату продажу 1 358 492,50 грн.; виділити та визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення ХХІ першого та другого поверху літера А-2-5 загальною площею 1665,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , згідно договору купівлі-продажу від 18.07.2018 року вартість майна складає 4064342,27 грн. набуте під час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Ухвалою суду від 13.12.2023 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання на 12.01.2024 року.

12.01.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не заперечує проти обставин викладених у позові, факт спільного проживання дійсно мав місце та відповідачем не оспорюється, щодо поділу набутого майна під час спільного проживання, відповідач не заперечує проти запропонованого позивачем варіанту. Не заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, а також просить розглянути справу за її відсутності.

Ухвалою суду від 12.01.2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду на 22.01.2024 року.

В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника, позов підтримують та просять задовольнити.

В судове засідання відповідач та її представник не з`явилися, у відзиві на позовну заяву відповідач просила розглядати справу за її відсутності.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, у період з грудня 2011 року по липень 2019 року позивач ОСОБА_1 проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 в орендованих квартирах, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели сумісне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто жили однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що визнається обома сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Під час спільного проживання у позивача ОСОБА_1 із відповідачкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась спільна дитина - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис 323.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.07.2017 року №92236626 відповідач ОСОБА_2 придбала квартиру у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 94,7 кв.м., у тому числі житловою площею 51,8 кв.м., кількість житлових кімнат 3, згідно договору купівлі-продажу від 18.07.2017 року та додаткової угоди до договору купівлі-продажу від 19.07.2017 року вартість майна складає 52300 доларів США, що еквівалентно та фактично відповідало на дату продажу 1 358 492,50 грн.;

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.07.2017 року №131270844 відповідач ОСОБА_2 придбала квартиру у власність нежитлове приміщення ХХІ першого та другого поверху літера А-2-5 загальною площею 1665,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , згідно договору купівлі-продажу від 18.07.2018 року вартість майна складає 4064342,27 грн.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Частиною другою статті 74 СК України передбачено, що на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, до майна, що було набуте під час проживання осіб однією сім`єю, застосовуються положення сімейного законодавства, які регулюють правові відносини з приводу права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час перебування у шлюбі, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 у справі №129/2115/15-ц, зазначив, що при застосуванні статті 74 СК України, слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі N 644/6274/16-ц (провадження N 14-283цс18) вказано, що „згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року N 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 554/8023/15-ц (провадження N 14-130цс19) міститься висновок, що „вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)".

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі N 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Оцінюючи досліджені у справі докази, зокрема та визнання обома сторонами факту спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з грудня 2011 по липень 2019 року, суд вважає достеменно встановленим той факт, що з грудня 2011 по липень 2019 року, сторони проживали разом, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, дбали один про одного, несли спільні витрати по утриманню майна, вважали один одного членом подружжя та мали взаємні права та обов`язки, що і є ознаками сім`ї.

Врахувавши наявність обставин, характерних для сімейних правовідносин, якими вважаються проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування один про одного, суд дійшов висновку про те, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з грудня 2011 по липень 2019 року, та спільно придбали у період перебування у фактичних шлюбних відносинах квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , та нежитлове приміщення ХХІ першого та другого поверху літера А-2-5, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , визнавши вказане майно об`єктом спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України).

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися „обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому, суд враховує правові позиції Верховного суду з аналогічних спорів, в яких Верховний суд роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу) або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 464/7011/16-ц.

Відповідач ОСОБА_2 надала суду відзив в якому визнала позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За встановлених обставин, а також приймаючи до уваги надані позивачем докази, суд знаходить доведеним факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з грудня 2011 року по липень 2019 року, а також враховуючи, що спірне майно, є об`єктом спільної сумісної власності як подружжя, тому суд вважає за необхідне в порядку поділу майна виділити ОСОБА_2 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 94,7 кв.м., у тому числі житловою площею 51,8 кв.м., кількість житлових кімнат 3, згідно договору купівлі-продажу від 18.07.2017 року та додаткової угоди до договору купівлі-продажу від 19.07.2017 року вартість майна складає 52300 доларів США, що еквівалентно та фактично відповідало на дату продажу 1 358 492 гривень 50 копійок, та виділити та визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення ХХІ першого та другого поверху літера А-2-5 загальною площею 1665,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , згідно договору купівлі-продажу від 18.07.2018 року вартість майна складає 4064342,27 грн. набуте під час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

За таких обставин визнання позову відповідачем, відповідає вимогам чинного законодавства та не порушує прав інших осіб, а тому суд ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 174-177, 293,294,315 ЦПК, ст.ст. 65, 71,74 СК України, ст.368 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позові вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та поділ майна набутого під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу - задовольнити.

Встановити юридичний факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у період з грудня 2011 року по липень 2019 року.

Поділити між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 майно, що є об`єктом спільної сумісної власності як подружжя, наступним чином:

- виділити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 94,7 кв.м., у тому числі житловою площею 51,8 кв.м., кількість житлових кімнат 3, згідно договору купівлі-продажу від 18.07.2017 року та додаткової угоди до договору купівлі-продажу від 19.07.2017 року вартість майна складає 52300 доларів США, що еквівалентно та фактично відповідало на дату продажу 1 358 492 гривень 50 копійок;

- виділити та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на нежитлове приміщення ХХІ першого та другого поверху літера А-2-5 загальною площею 1665,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , згідно договору купівлі-продажу від 18.07.2018 року вартість майна складає 4 064 342 гривень 27 копійок набуте під час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційної інстанції. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В.Воробйов