Справа № 420/4737/21
Провадження 2/522/202/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

23 січня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Науменко А.В.,

за участю секретаря судового засідання Звонецької І.М.,

розглянувши у загальному позовному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці відповідача - начальник другого процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідування та слідчих регіональної прокуратури Одеської області, про визнання дій незаконними, стягнення неотриманого грошового забезпечення та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову Одеської обласної прокуратури про відмову ОСОБА_1 у відшкодуванні шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють досудове розслідування та прокуратури, від 10 січня 2020 року. Стягнуто з Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури шляхом списання на користь ОСОБА_1 неотримане ним грошове забезпечення за період з 08.05.2010 року по 26.12.2016 року у сумі 86 867, 37 грн. (вісімдесят шість тисяч вісімсот шістдесят сім гривень 37 коп.), у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, з відрахуванням обов`язкових податків та зборів. Стягнуто з Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури шляхом списання на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 8686,74 грн. (вісім тисяч шістсот вісімдесят шість гривень 74 коп.), у зв`язку з відмовою у проведенні розрахунку не отриманого грошового забезпечення за період з 08.05.2010 р. по 26.12.2016 р. у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Одеська обласна прокуратура та Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області звернулись до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційними скаргами.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року апеляційні скарги Одеської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, скасування постанови, стягнення неотриманого грошового забезпечення та моральної шкоди скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, скасування постанови, стягнення неотриманого грошового забезпечення та моральної шкоди закрито. Роз`яснено позивачу, що протягом десяти днів з дня отримання повного тексту даної постанови він має право звернутись до П`ятого апеляційного адміністративного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією для розгляду в порядку цивільного судочинства.

22 жовтня 2021 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією, в якій заявник просить суд направити справу до Приморського районного суду міста Одеси.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року справу №420/4737/21 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, скасування постанови, стягнення неотриманого грошового забезпечення та моральної шкоди направлено на розгляд за встановленою юрисдикцією до Приморського районного суду міста Одеси.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2021 року провадження у справі відкрито та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 січня 2023 року вказану вище позовну заяву залишено без розгляду, з підстав передбачених п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Постановою Одеського апеляційного суду від 12.06.2023 року вирішено апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити та ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 січня 2023 року скасувати, і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

07 липня 2023 справа надійшла до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою суду від 12.07.2023 року справу прийнято до провадження.

1 серпня 2023 року представником позивача подано заяву про відвід судді.

В обгрунтування заяви представник вказує, що суддя Науменко А.В. не сприяв позивачу та його представнику до доступу до суду, що підтверджено Постановою Одеського апеляційного суду від 12.06.2023 р., у ОСОБА_1 -та у заявника як представника, є великі сумніви в неупередженості або об`єктивності судді Науменко А.В. в подальшому повному, всебічному та об`єктивному розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 02.08.2023 року судом вирішено заяву представника позивача ОСОБА_2 про відвід судді передати до канцелярії Приморського районного суду м. Одеси для визначення в порядку ч.1 ст. 33 ЦПК України судді, який буде вирішувати питання про відвід судді Науменко А.В.

Ухвалою суду від 04.08.2023 року (суддя Шенцева О.П.) вирішено відмовити у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Науменко А.В. у цивільній справі № 420/4737/21.

07.08.2023 року від позивача до суду надійшла заява про проведення підготовчого провадження без участі позивача.

Ухвалою суду від 24.08.2023 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 12.10.2023 року вирішено викликати ОСОБА_1 та/або його представника для надання особистих пояснень (ч.2 п.5 ст. 223), визнати явку обов`язковою ч.1 ст.128 ЦПК України.

Ухвалою суду від 30.10.2023 року вирішено викликати ОСОБА_1 та/або його представника для надання особистих пояснень (ч.2 п.5 ст. 223), визнати явку обов`язковою ч.1 ст.128 ЦПК України.

У судове засідання призначене на 14.12.2023 року у судове з`явились представник позивача ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3

19.01.2024 року від Одеської обласної прокуратури до суду надійшли письмові пояснення.

У судове засідання призначене на 23.01.2024 року у судове з`явились представник позивача ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 .

Під час судового засідання представник позивача наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Пояснив, що неправомірно був позбавлений можливості працювати, а відповідачем Прокуратурою незаконною постановою відмовлено в нарахуванні відшкодування. Наполягав, що позивач був відсторонений від посади.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

Відповідно до позовних вимог позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Одеської обласної прокуратури при винесені Постанови про відмову у відшкодуванні шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють досудове розслідування та прокуратури, від 10.01.2020 р. та скасувати Постанову Одеської обласної прокуратури про відмову у відшкодуванні шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють досудове розслідування та прокуратури, від 10.01.2020 р., як незаконну;

- стягнути з Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області шляхом списання на користь ОСОБА_1 не отримане ним грошове забезпечення за період з 08.05.2010 р. по 26.12.2016 р. у сумі 87284 ( вісімдесят сім тисяч двісті вісімдесят чотири) гривні 25 копійок, у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області;

- стягнути з Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області шляхом списання на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 30000, 00 грн. (тридцять тисяч гривень), у зв`язку з відмовою у проведенні розрахунку не отриманого грошового забезпечення за період з 08.05.2010 р. по 26.12.2016 р. у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

20.07.2022 року від позивача до суду надійшов уточнений позов який було прийнято до розгляду.

Відповідно до уточненої позовної заяви позивач вказує наступне.

26.12.2016 р. прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури Одеської області Чередник Р. виніс Постанову про закриття кримінального провадження № 0000264 за ч. 2 ст. 364 КК України, у зв`язку з відсутністю в діях оперуповноваженого Котовського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати незаконним наказу про його звільнення не законними та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу. Рішенням Одеського окружного суду Одеської області позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: Визнано протиправними та скасовані незаконно винесені Накази; Поновлено ОСОБА_1 на посаді. Стягнуто з ГУ МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.05.2009 року по 07.05.2010 року. Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.02.2018 р. Стягнуто з Головного управління МВС України в Одеській області на користь позивача середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.05.2009 року по 07.05.2010 року в розмірі 18653,36 грн. Не погоджуючись з додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.02.2018 р. Головне Управління МВС України в Одеській області подало апеляційну скаргу. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2018 р.: Апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Одеській області задоволено частково. Змінено мотивувальну частину додаткового рішення Одеського окружного адмінсуду від 06.02.2018 р. з підстав, зазначених в мотивувальній частині постанови апеляційного суду та викласти резолютивну частину додаткового рішення Одеського окружного адмінсуді від 06.02.2018 р. в наступній редакції: «Стягнути з Головного управління МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.05.2009 року по 07.05.2010 року в розмірі 13 131 грн.72 коп.»

Постановою Верховного Суду від 31.10.2019 р. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2018 р. залишено в силі.

Таким чином позивач вказує, що суд визначив, - річне грошове забезпечення ОСОБА_1 становить 13 131 грн.72 коп. - середньоденне денне грошове забезпечення ОСОБА_1 становить 52.11 грн.

11.11.2019 р. за № 137/7 в інтересах ОСОБА_1 на адресу прокурора Одеської області була направлена Заява в порядку ч. 2 ст. 2, ч.1 ст. 3, ст. 4, ст. 6 та ст. 12 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

29.11.2019 р. ОСОБА_1 отримав листа з прокуратури Одеської області №15/2 -3212-15 від 29.11.2019 р., яким йому було рекомендовано звернутися з Вимогою протягом шести місяців про відшкодування втраченого заробітку, сум з надання юридичної допомоги та інше до прокуратури Одеської області.

11.12.2019 р. ОСОБА_1 особисто звернувся до прокуратури Одеської області з Заявою в порядку ч. 2 ст. 2, ч.1 ст. 3, ст. 4, ст. 6 та ст. 12 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

03.02.2020 р. ОСОБА_1 отримав особисто в прокуратурі Одеської області Лист за №15/2 -3137-18 від 10.01.2020 р. та Постанову від 10.01.2020 р. про відмову у відшкодуванні шкоди завданої незаконними діями органі, що здійснюють досудове розслідування та прокуратури винесену начальником другого процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області Чередником Романом Вікторовичем. Підставою для відмови у задоволені Заяви ОСОБА_1 стало те, що як за думкою прокурора: « Постановою Одеського окружного адмінсуду від 27.10.2017 р. у справі № 815/751/17 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправними та скасовано накази Головного управління МВС України в Одеській області № 388 від 17.04.2009 р. «Про покарання працівників Котовського МВ ГУМВС України в Одеській області», в частині, що стосуються ОСОБА_1 та наказ Головного управління МВС України в Одеській області №179 о/с від 06.05.2009 р. в частині звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Котвоського МВ ГУМВС України в Одеській області з 07.05.2009 р. Крім того, вказаним рішенням суду стягнено з ГУ МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.05.2009 р. по 07.05.2010 р. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.02.2018 р. у справі № 815/751/17 (додаткове рішення), викладено п. 4 резолютивної частини постанови суду від 27.10.2017 р. в новій редакції, «Стягнути з Головного управління МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.05.2009 року по 07.05.2010 року в розмірі 18653,36 грн.» не змінюючи суть прийнятого судом рішення».

Як вбачається з вищевказаного рішення Одеського окружного адміністративного суду, підставою звільнення ОСОБА_1 стали результати службового розслідування, які співпали з підставами притягнення його до кримінальної відповідальності в рамках кримінального провадження № 0000264. Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню середньо місячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.05.2009 р. по 07.05.2010 р. Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. 12,14 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» постановив: У задоволенні Заяви ОСОБА_1 про відшкодування грошового забезпечення, відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виражене у вигляді не отримання грошового забезпечення з 08.07.2010 р. по 26.12.2016 р., у зв`язку з його незаконним звільненням з органів внутрішніх справ, відмовити.

Позивач вказує, що постанову від 10.01.2020 р. ОСОБА_1 отримав лише 03.02.2020 р.

11.02.2020 р. до Приморського районного суду за № 16 була направлена Скарга на вказану Постанову від 10.01.2020 р.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2020 р. судом був наданий термін для усунення недоліків.

30.03.2020 р. Приморським районним судом м. Одеси було відкрито провадження по цивільній справі № 522/2438/20.

17.12.2020 р. провадження по справі було закрито з мотивацією: «Судом помилково було відкрито провадження у справі в порядку цивільного судочинства. Справа повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства».

Копію Ухвали суду від 17.12.2020 р. ОСОБА_1 отримав лише 17.03.2021 р.

Постановою Одеського апеляційного суду від 26.05.2022 р. Ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2020 р. була скасована, а справа передана для розгляду до Приморського районного суду м. Одеси.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2021 р. рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.08.21 р. скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, скасування постанови про стягнення не отриманого грошового забезпечення та моральної шкоди закрити.

Заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Як зазначено в ст. 10 цього Кодексу, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, як джерела права.

Слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Суд вказує, що протягом всього розгляду справи сторони виходячи з принципу змагальності здійснювали заходи для доведення тих обставини, на які вона посилались, як на підставу своїх вимог або заперечень, що дозволило повністю та достеменно встановити обставини які мають значення для вирішення спору.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Відповідно до уточненого позову позивач просив суд визнати Постанову про відмову у відшкодуванні шкоди завданої незаконними діями органів Одеської обласної прокуратури при здійсненні досудове розслідування від 10.01.2020 р. винесену прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури Одеської області Чередником Р. відносно ОСОБА_1 - не законною та скасувати її у повному обсязі. Стягнути з Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області шляхом списання з Державного Бюджету України на користь ОСОБА_1 не отримане ним грошове забезпечення за період з 08.05.2010 р. по 26.12.2016 р. у сумі 87284.25 ( вісімдесят сім тисяч двісті вісімдесят чотири) гривні 25 копійок. Стягнути з Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області шляхом списання з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 30 000 (тридцять тисяч гривень.

Судом встановлено, що до прокуратури Одеської області 11.12.2019 надійшла заява ОСОБА_1 про відшкодування грошового забезпечення, яке він втратив, на його думку, внаслідок незаконних дій органів досудового слідства прокуратури Одеської області, відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

За результатами розгляду вказаної заяви начальником відділу прокуратури Одеської області 10.01.2020 винесено постанову, якою у визначені розміру шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють досудове розслідування та прокуратури, відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влада та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень має місце у тому випадку, коли в межах повноважень суб`єкта владних повноважень існує обов`язок вчинити конкретні дії, але він не виконаний.

Суд встановлює, що начальником відділу прокуратури Одеської області (Одеської обласної прокуратури) прийнято відповідну постанову. Сама по собі незгода позивача з прийнятою прокуратурою Постановою про відмову у відшкодуванні шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють досудове розслідування та прокуратури від 10.01.2020, не свідчить про протиправну бездіяльність (дії) Одеської обласної прокуратури при її винесені, через що вимоги ОСОБА_1 про визнання Постанови від 10.01.2020 незаконною та її скасування є необгрунтованими.

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону відшкодовується шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до п. 1 ст. 3 наведеного Закону відшкодуванню громадянинові підлягають заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду», пунктом 8 якого передбачено, що згідно з частиною першою статті 4 Закону розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій із заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

Судом встановлено, що позивач від займаної посади не відсторонювався жодним процесуальним рішенням та кримінальне покарання не відбував, питання щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу вирішено у справі № 815/751/17, через що підстав для стягнення грошового забезпечення за період з 08.05.2010 по 26.12.2016 відповідно до положень Закону України Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду» немає.

Суд встановлює, що позивачем не доведено, що вказаний період часу він не мав можливості бути працевлаштованим та втратив заробіток чи інші доходи унаслідок дій органів досудового слідства, прокуратури і суду.

Щодо відшкодування моральної шкоди суд вказує наступне.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювана шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативним наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому, ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши хронологію подій, суд встановлює, що Одеська обласна прокуратура у спірних правовідносинах діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому доводи позивача про визнання протиправною бездіяльності (дії), стягнення моральної шкоди є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що шкода, якщо припустити її наявність, не породжує абсолютного права на її відшкодування в тому розмірі, який заявлено позивачем, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності з наданням відповідних доказів щодо розміру заподіяної шкоди.

Між тим, позивачем не доведено належних та допустимих доказів заподіяння моральної шкоди діями відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці відповідача - начальник другого процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідування та слідчих регіональної прокуратури Одеської області, про визнання дій незаконними, стягнення неотриманого грошового забезпечення та моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 02.02.2024 року.

Суддя А.В. Науменко

23.01.24