ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/34/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Приходько Л. А.,

суддів: Бездрабко В.О.,

Пузанової Л. В.,

секретар Доброва К.О.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Корабельний відділ державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

заінтересована особа - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 19 жовтня 2023 року у складі головуючого судді Ус О.В.,

встановив:

В липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 25 грудня 2015 року рішенням Апеляційного суду Херсонської області з неї, ОСОБА_1 , стягнуто на користь ОСОБА_2 борг в сумі 162 000,00 грн., проценти за користування грошовими коштами в сумі 62 370,00 грн., три проценти річних від простроченої суми 7 487,43 грн., судові витрати в сумі 243,60 грн. на загальну суму 232 101,03 грн.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10 грудня 2020 року задоволено подання головного державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Островського Богдана Леонідовича, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом №667/10003/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 162000,00 гривень, процентів за користування грошовими коштами в сумі 62370,00 гривень, трьох процентів річних від про строченої суми 7487,43 гривень , судових витрат в сумі 243,60 гривень, а всього 232101,03 гривень.

08 жовтня 2021 року, на підставі постанови державного виконавця від 25 червня 2021 року, якою накладено арешт на автомобіль Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вказаний автомобіль вилучений працівниками патрульної поліції.

В подальшому виконавчі дії державним виконавцем щодо оцінки та реалізації вилученого автомобіля не проводилися не зважаючи на її неодноразові звернення. До теперішнього часу вилучене у неї майно не реалізовано, по виконавчому провадженню не проводяться жодні виконавчі дії.

Посилаючись на те, що вона не перешкоджала та не перешкоджає проведенню виконавчих дій, не ухиляється від виконання судового рішення, належне їй майно було передано виконавцю для реалізації та погашення її боргових зобов`язань, а також на введення на території України воєнного стану, неможливість проживання у м. Херсоні через постійні обстріли просила скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, встановлене відносно неї на підставі ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 10 грудня 2020 року.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19 жовтня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовлено.

Ухвалу мотивовано тим, що заявницею не надано доказів щодо виконання нею судового рішення шляхом сплати заборгованості або вжиття заходів, направлених на виконання судового рішення. На час розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, рішення суду у справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 не виконано і обставини, що зумовили застосування обмеження у праві виїзду боржника за кордон, не змінилися.

Крім того суд зазначив, що предметом розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є не питання правомірності вжиття судом заходів забезпечення виконання судового рішення у вигляді обмеження боржника у праві виїзду за межі України, як такої, а виключно наявність чи відсутність підстав для його скасування. Процесуальні дії суду щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України і скасування такого обмеження врегульовані окремими нормами, є різними за своїм юридичним змістом і за обставинами, які підлягають встановленню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити її заяву про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу вказувала на незаконні, на її думку, дії та бездіяльність державного виконавця, внаслідок яких вилучений у неї автомобіль не був реалізований, що призвело до невиконання судового рішення.

Висновок суду про те, що автомобіль був вилучений на підставі постанови у іншому виконавчому провадженні, щодо стягнення з неї на користь ГУ ДПС у м. Херсоні, а не у виконавчому провадженні щодо стягнення з неї боргу на користь ОСОБА_2 зроблений судом достатніх на те підстав, без дослідження виконавчого провадження, та без урахування того, що арешт на автомобіль накладено у іншому виконавчому провадженні, виконавчі дії здійснювалися у межах зведеного виконавчого провадження, у тому числі і виконавче провадження щодо стягнення з неї боргу на користь ОСОБА_2 .

У запереченнях на апеляційну скаргу, які по суті є відзивом на апеляційну скаргу, представник Корабельного ВДВС у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) державний виконавець Рябоконь Ю.О. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, вказуючи на те, що боржником жодного разу самостійно, у добровільному порядку не виконувалися вимоги виконавчого документу. В межах виконавчого провадження, в результаті здійснення виконавчих дій, судове рішення виконано частково. В рахунок погашення боргу стягнуто лише 9224.23грн. Жодних дій щодо погашенню боргу боржник самостійно не вчинює. Оскільки рішення суду лишається не виконаним ухвала суду про тимчасове обмеження заявниці у праві виїзду за межі України підлягає подальшому виконанню.

Підчас розгляду справи ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала за обставинами викладеними в апеляційній скарзі. Просила апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити її заяву про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представник Корабельного ВДВС у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) державний виконавець Рябоконь Ю.О., та стягувач ОСОБА_2 , приймаючи участь в режимі відеоконференції, зазначили, що ухвала суду першої інстанції , на їх думку, є законною та обґрунтованою. Просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі статтями 263-265 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. В мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 441ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 25 грудня 2015 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 борг в сумі 162 000,00 грн., проценти за користування грошовими коштами в сумі 62 370,00 грн., три проценти річних від простроченої суми 7 487,43 грн., судові витрати в сумі 243,60 грн., а всього стягнути 232 101,03 грн.

29 січня 2016 року Комсомольським районним судом м. Херсона видано виконавчий лист №667/10003/14-ц про стягнення заборгованості у розмірі 232 101,03 грн з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, починаючи з 22 квітня 2016 року виконавчий лист №667/10003/14-ц виданий Комсомольським районним судом м. Херсона 29 січня 2016 року неодноразово перебував на примусовому виконані ( ВП № 50909415, ВП № 59366323, №65900729).

06 лютого 2020 року у виконавчому провадженні № 59366323 державним виконавцем Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) накладено арешт на транспортний засіб Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить боржнику, ОСОБА_1 , у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 255497.2грн та оголошено вказаний транспортний засіб у розшук, про що винесені відповідні постанови.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10 грудня 2020 року тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом №667/10003/14-ц, виданим 29 січня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 162000,00 гривень, процентів за користування грошовими коштами в сумі 62370,00 гривень, трьох процентів річних від про строченої суми 7487,43 гривень , судових витрат в сумі 243,60 гривень, а всього 232101,03 гривень.

На час розгляду судом заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника на виконанні Корабельного РВ ДВС у м. Херсоні ПМУЮ МЮ (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №65900729 з примусового виконання виконавчого листа №667/10003/14-ц, виданого 29 січня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 232101,03 грн. Вказане вище виконавче провадження відкрито 25 червня 2021 року та приєднано до зведеного виконавчого провадження №65431300, яке перебувало на виконанні у Корабельному РВ ДВС у м. Херсоні ПМУЮ МЮ (м. Одеса), про що винесені відповідні постанови.

Також, 25 червня 2021 року, у вказаному виконавчому проваджені державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме майно, що належить боржнику, ОСОБА_1 .

До зведеного виконавчого провадження №65431300, крім ВП №65900729 також були об`єднані виконавчі провадження №60637647, №61369729 та №60637647 (постанова державного виконавця Корабельного РВ ДВС у м. Херсоні ПМУЮ МЮ (м. Одеса) від 14 травня 2021 року).

У зв`язку із неможливістю надання суду на огляд виконавчих проваджень ВП №65900729 та ВП №60637647, апеляційним судом, з метою повного та всебічного встановлення обставин справи, досліджена інформація з автоматизованої системи виконавчих проваджень на підставі доданих учасниками справи до матеріалів справи документів, що містять ідентифікатори для доступу до виконавчих проваджень ВП №65900729 та ВП №60637647.

Згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавчі провадження №60637647, №61369729 та №60637647 на час розгляду даної справи завершені.

Постановою про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 09 липня 2021 року у виконавчому провадженні №65900729 державним виконавцем визначений залишок заборгованості , який підлягає стягненню у примусовому порядку у сумі 222 876,80 грн.

З даних автоматизованої системи виконавчих проваджень вбачається, що в межах ВП №60637647 з примусового виконання вимоги ГУ ДПС у Херсонській області від 12 серпня 2019 року №20650-51 про стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яке було відкрито постановою від 19 листопада 2019 року, державним виконавцем 14 травня 2021 року винесено постанову якою оголошено у розшук майно боржника: транспортний засіб Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 . З акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу вбачається, що 08 жовтня 2021 року уповноваженими особами патрульної поліції на виконання постанови державного виконавця Корабельного РВ ДВС у м. Херсоні ПМУЮ МЮ (м. Одеса) у ВП №60637647 здійснено огляд та тимчасово вилучено транспортний засіб Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик за адресою м. Олешки, вул. Гвардійська,160.

26 листопада 2021 року державний виконавець Корабельного РВ ДВС у м. Херсоні ПМУЮ МЮ (м. Одеса), діючи в межах ВП №60637647, звернувся до ГУ НП в Херсонській області з вимогою видати транспортний засіб Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває на зберіганні тимчасово затриманих транспортних засобів для подальшої його реалізації.

З даних автоматизованої системи виконавчих проваджень вбачається, що постановами державного виконавця від 14 січня 2022 року виконавче провадження №60637647 виведено із зведеного виконавчого провадження №65431300, яке веде Корабельний ВДВС у м. Херсоні ПМУЮ МЮ (м. Одеса) та припинено розшук майна боржника, який оголошено відповідно до постанови Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)про оголошення розшуку майна боржника від 14 травня 2021 року. 21 травня 2022 року виконавче провадження №60637647, згідно відповідної постанови державного виконавця, закінчено з підстав визначених пунктом 5 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження».

14 січня 2022 року у ВП №65900729 з примусового виконання №667/10003/14-ц про стягнення заборгованості у розмірі 232 101,03 грн з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 державним виконавцем винесено постанову про оголошення у розшук майна боржника, а саме транспортного засобу Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить боржнику, ОСОБА_1 .

З даних автоматизованої системи виконавчих проваджень вбачається, що 04 грудня 2023 року постановою державного виконавця виконавче провадження №65900729 з примусового виконання виконавчого листа № 667/10003/14-ц виданого 29 січня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 222 876,80 грн виведено зі зведеного виконавчого провадження у зв`язку із залишенням на виконанні відділу одного виконавчого провадження.

Звертаючись з заявою про скасування тимчасового обмеження її у праві виїзду за межі України заявниця посилалась на те, що рішення не виконано внаслідок неправомірної, на її думку, бездіяльності державного виконавця щодо реалізації вилученого у неї автомобіля. Крім того, вказувала на неможливість проживання у м. Херсоні через постійні обстріли, а також на відсутність можливості працевлаштування у м. Херсоні та неможливість відвідати дітей та онуків, які перебувають за межами України.

Відмовляючи у задоволені заяви суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду у справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 не виконано і обставини, що зумовили застосування обмеження у праві виїзду боржника за кордон, не змінилися.

З таким висновком колегія суддів погоджується враховуючи наступне.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права позивача (стягувача) на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ЄСПЛ, здійснюючи тлумачення статті 6 Конвенції, зазначає, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін, а тому виконання рішення, має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" ("Горнсбі проти Греції").

Окрім того, існування боргу, який підтверджений остаточним судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення постановлено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату цього боргу і становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу Конвенції, а відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, ухваленого на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, передбачене ст. 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справах: "Агрокомплекс проти України", "Іванов проти України").

Водночас свобода пересування особи гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до положень частини 2 якої кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Разом з тим, частиною 3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі "Гочев проти Болгарії" (рішення від 26 листопада 2009 року) ЄСПЛ підсумував принципи, з урахуванням яких має відбуватися оцінка правомірності вжиття заходів щодо обмеження свободи пересування особи у зв`язку з неоплаченими боргами, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині 3 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, бути пропорційним меті його застосування, тобто знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом.

При цьому у пункті 49 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів. Аналогічні висновки викладені у рішенні ЄСПЛ від 13 листопада 2003 року у справі "Напияло проти Хорватії" п.п. 78-82).

Стаття 2 Протоколу № 4 до Конвенції дозволяє втручатися у здійснення особою права на свободу вільного пересування лише у відповідності із законом і в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

Тобто, для втручання у право боржника на свободу вільного пересування необхідно дотриматися розумного балансу (пропорційності) між правами боржника щодо вільного пересування та правами стягувача на остаточне виконання судового рішення і його правами на борг як на його майно.

Частиною 5 статті 441 ЦПК України визначено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у разі зміни нею поведінки по відношенню до виконання покладеного на неї рішенням суду обов`язку, зокрема, внесення платежів на погашення заборгованості, добросовісне виконання обов`язків боржника, яка визначені Законом України «Про виконавче провадження», а також прийняття необхідних мір для виконання рішення суду.

Таким чином, скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідування мети гарантування повернення боргу, або виявлення обставини, які спростовували б критерії співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Однак звертаючись із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 не зазначила та не надала відповідні докази, які б свідчили про намагання виконати нею зобов`язань перед стягувачем ОСОБА_2 , чи вжиття будь-яких заходів які б свідчили про намагання виконати свої зобов`язання перед стягувачем по поверненню боргу в повному обсязі.

Посилання заявника на бездіяльність державного виконавця, яка, на її думку, призвела до невиконання рішення суду про стягнення з неї заборгованості на користь стягувача не можуть бути підставою для скасування застосованого судом тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, оскільки не свідчать про усунення обставин, які стали підставою для застосування такого обмеження. Крім того, цивільним-процесуальним законодавством визначений порядок оскарження дій або бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення у разі, якщо сторони виконавчого провадження вважають, що такими діями чи бездіяльністю порушено їхні права чи свободи. А отже, при вирішенні питання про скасування встановленого судом тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, не може вирішуватися питання з приводу законності дій чи бездіяльності державного виконався під час виконання судового рішення.

Щодо посилання заявника на неможливість проживання у м. Херсоні через постійні обстріли з боку рф, а також на відсутність можливості працевлаштування у м. Херсоні та неможливість відвідати дітей та онуків, які перебувають за межами України колегія суддів вважає зазначити наступне.

Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 21 грудня 2022 року (зі змінами) Херсонська територіальна громада віднесена до території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси.

Наявність встановленого судом тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не перешкоджає заявниці, з огляду на ведення активних бойових дій на території Херсонського територіальної громади, на виїзд у інші регіони України, віддаленні від бойових дій з метою власної безпеки та можливості працевлаштування. Будь-яких доводів, які б свідчили про нагальну необхідність у виїзді за межі України з метою забезпечення її безпеки та працевлаштування заявницею суду не наведені та не надані докази на їх підтвердження. Виїзд за межі України лише з метою відвідування близьких та родичів не можу бути достатньою підставою для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Доводи апелянта про те що відсутні докази її ухилення від виконання судового рішення не є слушними так як її дії з надтривалого невиконання судового рішення порушують принцип юридичної визначеності та виконання остаточного рішення у справі. У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (рішення Європейського суду від 13 листопада 2003 року за справою "Напияло проти Хорватії" (Napijalo v. Croatia), скарга № 66485/01, § § 78 - 82).

З матеріалів цієї справи убачається, що на час розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, рішення суду від 25 грудня 2015 року з про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у загальній сумі 232 101,03 грн. не виконано і обставини, що зумовили застосування обмеження у праві виїзду боржника за кордон, не змінилися, тому колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви скаржника про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України з підстав, якими така заява обґрунтована.

З огляду на те що, судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною апелянта не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, за своїм змістом і суттю загалом є обґрунтуванням вимог заяви, і зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм права, та незгоди з вказаними вище висновками суду, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, без посилення на обставини, які не були враховані судом.

Порушень судом норм процесуального права, колегією суддів не встановлено.

На підставі частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог закону, підстав для її скасування з мотивів, наведених у скарзі не має.

Керуючись статтями 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 19 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 01 лютого 2024 року.

Головуючий Л. А. Приходько

Судді: В. О. Бездрабко

Л. В. Пузанова