Справа № 522/2970/23
Провадження № 2/522/1983/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Суворової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,

розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 15.02.2023 року звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за яким позивач просить стягнути із відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №665/Ф03.14/75 від 02.04.2008 року у розмірі 23 194,02 дол. США, по відсотках за ставкою 3% - 23 194,02 дол. США. та витрати по сплаті судових витрат у розмірі 12 722,59 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 02.04.2008 року АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №665/Ф03.14/75, відповідно до якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 149 980,00 дол. США., умови якого кредитор виконав, надавши кошти позичальнику (а.с.11-18).

Згідно заяви на видачу готівки №001 від 02.04.2008 року ОСОБА_1 видано грошові кошти в сумі 149 980,00 дол. США, що еквівалентно 757 399,00 грн. (а.с.22)

27 червня 2014 року рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 257 711 доларів США 30 центів США, що згідно курсу НБУ (100 дол. США = 799,3 грн.) становить 2 059 886 гривень 42 копійки. Також з ОСОБА_1 стягнуто на корисні ПАТ «Укрсоцбанк» третейський збір у сумі 20 998,00 грн., 86 коп. (а.с.9-10).

Відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконував і згідно з наданим банком розрахунком та випискою з особового рахунку поточна заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 26.10.2022 року становить 23 194,02 дол. США, яка складається з: заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість - 23 194,02 дол. США.

Згідно рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного Товариства «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК» , де в п.п. 1.2. визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.

Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (скорочено - АТ «Укрсоцбанк»).

12.08.2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

З огляду на вище викладене, Акціонерне Товариство «СЕНС БАНК» є новим найменуванням Акціонерного товариства «Альфа-Банк».

Ухвалою суду від 01.03.2023 року позовну заяву АТ "Сенс Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі .

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2023 року задоволено позов Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором №665/Ф03.14/75 від 02.04.2008 року, по відсотках за ставкою 3% у розмірі 23 194,302 дол. США., суму судового збору в розмірі 12 722,59 гривень. (а.с.71-72).

10.08.2023 року до суду звернувся відповідач із заявою про перегляд заочного рішення, яка була передана судді Суворовій О.В. 11.08.2023 року. (а.с.79-83).

Ухвалою суду від 22.08.2023 року заява відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по справі №522/2970/23 - задоволена. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2023 року, ухвалене по справі №522/2970/23 за позовом Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасоване і справу призначено до судового розгляду в загальному позовному провадженні з повідомленням сторін(а.с.116).

18.09.2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.120-123), в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову до нього.

26.09.2023 року на електронну пошту суду від представника позивача надійшли письмові пояснення (а.с.145-147), також банк просив суд провести судове засідання без участі представника, позовні вимоги підтримав .

21.11.2023 року повторно на електронну пошту суду від представника позивача надійшли письмові пояснення (а.с.152-154), в яких банк просив суд провести судове засідання без участі представника, позовні вимоги підтримав .

Ухвалою суду від 22.11.2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 16.01.2024 року.

15.01.2024 року на електронну пошту суду від представника позивача надійшли письмові пояснення (а.с.163-164), в яких банк просив суд провести судове засідання без участі представника, позовні вимоги підтримав .

16.01.2024 року на електронну адресу суду від відповідача надійшла заява, в якій відповідач просив відмовити позові в повному обсязі, розглядати справу за його відсутності та залучити до матеріалів справи судову практику по даній категорії справ , а саме копію рішення Приморського районного суду м.Одеси від 05.07.2023 року (справа №493/211/23) та постанову Одеського апеляційного суду від 09.01.2024 року (а.с.164-174 ).

У судове засідання , призначене на 16.01.2024 р. , сторони не з`явились, про дату та час судового засідання повідомленні належним чином, в матеріалах справи наявні заяви від сторін про розгляд справи за їх відсутності.

Суд вбачає за необхідне зазначити, що сторони по справі письмово висловили свої позиції по справі шляхом надіслання до суду в письмовому вигляді відзиву та пояснень.

В даному випадку, суд вбачає застосувати положення , яке міститься у постанові КЦС ВС від 01.10.2020 р. у справі № 361/8331/18.Так, Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Також суд вбачає за необхідне зафіксувати, що жодних клопотань по збору доказів, зупинення провадження у справі, або будь-яких інших клопотань, розгляд яких унеможливлює розглянути справу по суті до суду не надходило. За таких обставин, враховуючи розумні строки розгляду справи, а також спираючись на усталену практику Верховного Суду вбачає за необхідне розглядати справу за наявними матеріалами у справі.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 02.04.2008 року АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №665/Ф03.14/75, відповідно до якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 149 980,00 дол. США., умови якого кредитор виконав, надавши кошти позичальнику (а.с.11-18).

Згідно заяви на видачу готівки №001 від 02.04.2008 року ОСОБА_1 видано грошові кошти в сумі 149 980,00 дол. США, що еквівалентно 757 399,00 грн. (а.с.22)

27 червня 2014 року рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 251 711 доларів США 30 центів США, що згідно курсу НБУ (100 дол. США = 799,3 грн.) становить 2 059 886 гривень 42 копійки. Також з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» третейський збір у сумі 20 998,00 грн.86 коп.(а.с.9-10).

Відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконував і згідно з наданим банком розрахунком та випискою з особового рахунку поточна заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 26.10.2022 року становить 23 194,02 дол. США, яка складається з: заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість - 23 194,02 дол. США.

Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (скорочено - АТ «Укрсоцбанк»).

Згідно рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного Товариства «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК» , де в п.п. 1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» є Акціонерне Товариство «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.

12.08.2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

З огляду на вище викладене, Акціонерне Товариство «СЕНС БАНК» є новим найменуванням Акціонерного товариства «Альфа-Банк».

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, АТ «Альфа-Банк» (нове найменування АТ «Сенс Банк») набуло право вимоги за Договором кредиту №665/Ф03.14/75 від 02.04.2008 року .

Позивач свої зобов`язання за Договором кредиту №665/Ф03.14/75 від 02.04.2008 року виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, але позичальник свої зобов`язання не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість.

27 червня 2014 року рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 251 711 доларів США 30 центів США, що згідно курсу НБУ (100 дол. США = 799,3 грн.) становить 2 059 886 гривень 42 копійки. Також з ОСОБА_1 стягнуто на корисні ПАТ «Укрсоцбанк» третейський збір у сумі 20 998,00 грн. 86 коп.(а.с.9-10).

В подальшому, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.01.2018 р. у справі №755/27375/14-ц (а.с.89) в задоволенні заяви ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду про стягнення боргу з ОСОБА_1 - відмовлено.

Відмовляючи ПАТ «Укрсоцбанк» у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду Дніпровським районним судом м. Києва в ухвалі від 26.01.2018 р. встановлено, що рішення третейським судом по справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором постановлено 27.06.2014 року, тобто після доповнення ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейській суди» пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року. Таким чином, третейський суд не мав правових підстав виносити рішення по даній категорії справ.

На переконання суду, вказані обставини свідчать про те , що третейський суд, розглядаючи спір, який йому не підвідомчий, діяв поза межами своєї компетенції, а тому ухвалене третейським судом рішення від 27.06.2014 року не підтверджує дійсне існування обов`язку боржника ОСОБА_1 зі сплати боргу кредитору і його безспірність та не надає цьому обов`язку безпосередньо примусового характеру, оскільки у видачі виконавчого листа на його примусове виконання було відмовлено.

Крім того, рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27.06.2014 р. по справі №151/14 не має преюдиційного значення для розгляду даної справи, оскільки справа, у якій прийнято вказане рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду в силу прямих приписів закону. Преюдиційне значення мають лише рішення судів у справах, які зазначені в ч. 5 ст. 82 ЦПК України, а не рішення третейських судів.

У даній справі звертаючись з позовною заявою позивач зазначає, що в результаті невиконання відповідачем умов договору, у останнього виникла заборгованість, що розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦУ України, яка станом на 26.10.2022 року становить 23 194,02 дол. США, яка складається з: заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість - 23 194,02 дол. США.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Звертаючись із позовною заявою, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість, розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та пунктів Кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за Договором кредиту№665/Ф03.14/75 від 02.04.2008 року , яка становить по відсотках за ставкою 3% у розмірі 23 194,02 дол. США.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 13.03.2023 р. у справі № 554/9126/20 (провадження № 61-13760сво21) зазначила, що натуральним зобов`язанням ( ОСОБА_4 ) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18).

Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності.

Законодавець в п. 4 ч. 1 ст. 602 ЦК України передбачає заборону для зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності в задавненому зобов`язанні для охорони інтересів боржника. Сплив позовної давності при пред`явленій позовній вимозі кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Зарахування, яке є по своїй суті замінником належного виконання зобов`язання, не має створювати механізм обходу заборони, передбаченої в п. 4 ч. 1 ст. 602 ЦК України. Така заборона стосується випадку, коли кредитор ініціює зарахування за задавненою вимогою. У такому разі кредитор за допомогою зарахування може обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору в межах пред`явленої позовної вимоги кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, і яка дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності.

Очевидно, що аналогічний підхід для охорони інтересів боржника при задавненому зобов`язанні має бути й стосовно трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на таку вимогу в цьому зобов`язанні. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 285/3536/20 (провадження № 61-261св22).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За обставинами даної справи, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних на кредитну заборгованість .

Щодо посилання представника позивача на рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27.06.2014 р. по справі №151/14 про стягнення з відповідача боргу не має преюдиційного значення для розгляду даної справи, оскільки справа, у якій прийнято вказане рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду в силу прямих приписів закону. Преюдиційне значення мають лише рішення судів у справах, які зазначені в ч. 5 ст. 82 ЦПК України, а не рішення третейських судів.

Як вбачається з наданої суду копії ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 26.01.2018 р. у справі №755/27375/14-ц, в задоволенні заяви ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду про стягнення боргу з ОСОБА_1 відмовлено,у зв`язку з непідвідомчістю даної справи третейському суду, що вказує на те, що третейський суд діяв поза межами своєї компетенції, а тому ухвалене третейським судом рішення є нікчемним (а.с.89).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Сенс Банк» підлягають відхиленню повністю.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 141, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 26.01.2024 року.

Суддя О.В.Суворова