05.02.2024 Провадження по справі № 2/940/135/24
Справа № 940/42/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 лютого 2024 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді : Косович Т.П.

при секретарі : Козуб І.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить розділити спільне майно подружжя її та ОСОБА_2 , визнавши за нею право приватної власності на житловий будинок загальною площею 81,5 кв.м., житловою площею 46,9 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , та на транспортний засіб марки DAEWOO MATIZ, 2012 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , а за ОСОБА_2 право приватної власності на транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, модель VITO, 2005 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем з 21.06.2008 року по 14.08.2023 року перебували в зареєстрованому шлюбі, за час якого придбали майно, а саме житловий будинок загальною площею 81,5 кв.м., житловою площею 46,9 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , транспортний засіб марки DAEWOO MATIZ, 2012 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, модель VITO, 2005 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Добровільно розділити спільне майно подружжя сторони не можуть, а тому позивач просить суд про захист свого права в судовому порядку.

В підготовче засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Порхун О.П. не прибули. Представник позивачки до суду надала клопотання, в якому просить справу слухати у відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 підготовче засідання не прибув, до суду надав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги визнає.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення в підготовчому засіданні.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що сторони з 21.06.2008 року по 14.08.2023 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення Тетіївського районного суду Київської області від 12.07.2023 року, яке набрало законної сили 14.08.2023 року (а.с. 6).

За час спільного проживання ними було придбано майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: житловий будинок загальною площею 81,5 кв.м., житловою площею 46,9 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 (копія договору купівлі-продажу житлового будинку від 31.03.2021 року, посвідченого державним нотаріусом Тетіївської районної державної нотаріальної контори Київської області Бурлаченко О.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1-535 а.с. 7-8, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 250650038 від 31.03.2021 року а.с. 9); транспортний засіб марки DAEWOO MATIZ, 2012 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 23.05.2022 року а.с. 10) та транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, модель VITO, 2005 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 (копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 від 01.12.2021 року а.с. 27).

Дійти згоди щодо спільної сумісної власності подружжя та поділу майна сторони не можуть.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Ст. 81 цього кодексу визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони визнали, а тому у відповідності до ч 1 ст. 82 ЦПК України даний факт доказуванню не підлягає, що об`єктом їх спільної сумісної власності подружжя є житловий будинок загальною площею 81,5 кв.м., житловою площею 46,9 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , транспортний засіб марки DAEWOO MATIZ, 2012 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, модель VITO, 2005 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сторони дійшли згоди, що житловий будинок загальною площею 81,5 кв.м., житловою площею 46,9 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , та транспортний засіб марки DAEWOO MATIZ, 2012 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ,відходить позивачці, а транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, модель VITO, 2005 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 відповідачу, з огляду на що суд позовні вимоги задовольняє в повному обсязі.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка понесла судові витрати у вигляді витрат на оплату судового збору в сумі 1308 гривень (квитанція Таскомбанку від 10.01.2024 року а.с. 14), а тому дані витрати суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача.

Крім того, згідно із ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, які відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним (постанова КЦС ВС від 12.05.2021 у справі № 235/4969/19).

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка понесла судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000 гривень (п. 3.1 договору про надання правової допомоги від 14.11.2023 року а.с. 11-12), а тому дані витрати суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 63, 69-71 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя:

визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , жителькою АДРЕСА_1 , право приватної власності на житловий будинок загальною площею 81,5 кв.м., житловою площею 46,9 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , та на транспортний засіб марки DAEWOO MATIZ, 2012 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , жителем АДРЕСА_2 , право приватної власності на транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, модель VITO, 2005 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вищевказане майно житловий будинок загальною площею 81,5 кв.м., житловою площею 46,9 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , транспортний засіб марки DAEWOO MATIZ, 2012 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, модель VITO, 2005 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 - припинити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , жителя АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , жительки АДРЕСА_1 , - 7308 (сім тисяч триста вісім) гривень судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Суддя: Т.П.Косович