У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.2024 Справа №607/11845/14-ц Провадження №6/607/11/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Холяви О.І., за участю секретаря судового засідання Таран Х.В., заявника (боржника) ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 липня 2014 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, застосованого щодо нього ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 липня 2014 року. В обґрунтування вказаних вимог зазначив, що на даний час заборгованість по виплаті аліментів на утримання дітей повністю ним погашена, в підтвердження чого надав розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, тому просить скасувати встановлене відносно нього тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав подану ним заяву вказавши, що рішення суду про стягнення аліментів виконується ним щомісячно, заборгованості по сплаті немає, тому просив скасувати встановлене відносно нього тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Державний виконавець Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, подавши на адресу суду заяву в якій просить розгляд справи за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України проводити без його участі.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали заяви про скасування заходів обмеження виїзду, суд вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Тернопільському відділі державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавче провадження №14592597, відкрите на підставі виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №2-4425 від 12 серпня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 400 грн. на кожну дитину щомісячно починаючи з 08.05.2009 року та до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 липня 2014 року подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції Федів І.С. задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань, покладених на нього рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12.08.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 400 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 08.05.2009 року до досягнення дітьми повноліття.

Як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП №14592597 від 22 січня 2024 року, виданої Тернопільським відділом державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у боржника ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів станом на 22 січня 2024 року відсутня.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч.1 ст.441 ЦК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Частинами 5 та 7 ст.441 ЦПК України визначено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (чинного на момент постановлення судом ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області), державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Аналогічне положення міститься і у Законі України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, який чинний на даний момент.

Отже, законом був встановлений та продовжує існувати чіткий зв`язок між тимчасовим обмеженням у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України і причиною з якої воно може бути застосовано, ухилення останнього від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.

Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 року (скарга № 28975/05), яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року, Судом зазначено, що обмеження щодо заборони у праві виїзду за межі країни повинні бути обгрунтовані та пропорційні відповідно із частинами 2, 3 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (свобода залишати свою країну та обмеження цього права лише на підставі закону та якщо це необхідно у демократичному суспільстві).

Разом з тим, згідно із ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Оскільки, судом встановлено, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 серпня 2009 року, на підставі якого видано виконавчий лист №2-4425 від 12 серпня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , виконується щомісячно, боргові зобов`язання заявника зі сплати аліментів відсутні, що свідчить про те, що підстави для продовження існування відносно заявника такого заходу забезпечення виконавчого провадження, як обмеження у праві виїзду за межі України відсутні, тому такий підлягає скасуванню, а заява задоволенню.

В разі встановлення у подальшому державним виконавцем обставин ухилення боржника від виконання рішення суду, державний виконавець не позбавлений права звернутись до суду із поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260-261, 353, 441 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 липня 2014 року - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , у праві виїзду за межі України, застосованого ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 липня 2014 року у справі №607/11845/14-ц.

Копію ухвали для виконання направити до Адміністрації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ. вул. Володимирська, 26) та сторонам виконавчого провадження для відома.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя О. І. Холява