УХВАЛА

25 січня 2024 року

м. Київ

справа № 722/928/21

провадження № 61-796ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 11 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення протиправних дій, усунення їх негативних наслідків та відновлення пошкодженого майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у серпні 2021 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив:

- зобов`язати ОСОБА_2 припинити протиправні дії, що полягають в облаштуванні та експлуатації на належній йому земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0355 вигрібної ями з порушенням нормативів, які встановлені пунктами 2.21, 2.22 «Державних санітарних норм та правил утримання території населених місць», пунктами 3.10, 10.8.4 ДБН В.2.5.-75:2013 «Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування», ДБН В.2.5.-64:2012 «Внутрішній водопровод та каналізація», пунктом 6.1.41 ДБН Б 2.2.-12:2019, існуючу вигрібну яму засипати;

- з метою припинення наведених вище протиправних дій та усунення їх негативних наслідків, зобов`язати ОСОБА_2 у строк не пізніше 30 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили за власний кошт перенести вигрібну яму, яка розташована відповідачем на належній йому земельній ділянці на території садиби АДРЕСА_1 у глибину належної йому земельної ділянки на відстань не ближче 20 метрів від вікон житлових будинків, з виконанням вигрібної ями з водотривкого водонепроникного матеріалу, з щільно прилягаючою кришкою відповідно до пунктів 1.1, 2.21, 2.22 «Державних санітарних норм та правил утримання території населених місць», пунктів 3.10, 10.8.4 ДБН В.2.5.-75:2013 «Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування», ДБН В.2.5.-64:2012 «Внутрішній водопровод та каналізація», пункту 6.1.41,6.1.42 ДБН Б 2.2.-12:2019;

- зобов`язати відповідача у строк не пізніше 30 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили за власний кошт усунути порушення вимог пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 шляхом виконання інженерно-технічних заходів щодо водовідведення з покрівлі будинку АДРЕСА_1 , а також з прилеглої до цього будинку території, з метою запобігання потраплянню стічних вод на суміжну земельну ділянку садиби АДРЕСА_1 ;

- з метою захисту майнових прав та відшкодування шкоди в сумі 347 147 грн, яка заподіяна належному позивачу майну (підвальному приміщенню), зобов`язати відповідача у строк не пізніше 30 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили за власний кошт придбати необхідні будівельні матеріали та виконати роботи з відновлення належного йому пошкодженого підвального приміщення, в обсягах, що визначено локальним кошторисом на будівельні роботи № 2-1-1, виконаним судовим експертом СП «Західно-український експертно-консультативний центр» при проведенні будівельно-технічної експертизи від 16 грудня 2020 року № 547, зокрема: демонтаж пошкоджених багатопустотних з/бетонних плит розмірами 8,40x1,20м - 5 шт; демонтаж з/бетонного армованого ригеля довжиною 11 м. п.; демонтаж стіни підвалу з каменю-черепашнику; улаштування водовідливу з підвалу; улаштування стіни підвалу з каменю-черепашнику; улаштування з/бетонного ригеля армованого довжиною 11 м. п.; придбання та влаштування з/бетонних плит розмірами 8,40x1,20 - 5 шт; проведення необхідних земляних та інших робіт.

В обґрунтування позову зазначав, що він є власником садиби, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка, площею 0,25 га, на якій розташована садиба, також належить йому на праві власності. Власником сусідньої садиби, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 .

На належній йому земельній ділянці ним та його дружиною ОСОБА_3 за власні кошти та власними силами протягом квітня-травня 2020 року побудовано підвальне приміщення (підземний погреб) площею 127,6 кв. м, яке використовується його дружиною у підприємницькій діяльності - для зберігання саджанців, що вирощуються на продаж, та вирощеної сільськогосподарської продукції.

ОСОБА_2 побудував вигрібну яму для забезпечення збору стічних вод та каналізації від свого будинку. Будівництво вказаної вигрібної ями призвело до підмиву та руйнування належного позивачу заглибленого підвалу. Відповідачем при облаштуванні вигрібної ями на власній земельній ділянці порушено існуючі санітарно-будівельні норми, що стало причиною порушення гідробалансу на земельних ділянках, що межують, внаслідок збору стічних вод, яке спричинило підмив стічними водами несучих конструкцій належного позивачу заглибленого підвалу та його руйнування. Також причиною руйнування підвалу стала відсутність інженерно-технічних заходів щодо водовідведення з покрівлі будинку літера Ж на АДРЕСА_1 , а також з прилеглої до цього будинку території, що сприяє потраплянню стічних вод на суміжну земельну ділянку позивача. Внаслідок вказаних порушень прав позивача він втратив можливість здійснювати будівництво будинків та інших споруд на належній йому земельній ділянці, експлуатувати існуючі господарські споруди, що є перешкодою для використання ним земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Сокирянський районний суд Чернівецької області рішенням від 21 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовив.

Чернівецький апеляційний суд постановою від 11 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 21 вересня 2023 року в частині відмови в позові про усунення перешкод в користуванні майном скасував. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном задовольнив. Зобов`язав усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні земельною ділянкою та будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_2 в строк не пізніше тридцяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили перенести вигрібну яму, яка розташована на належній йому земельній ділянці на території садиби АДРЕСА_1 в глиб цієї земельної ділянки та здійснити необхідні інженерно-технічні заходи з дотриманням санітарних та будівельних норм для запобігання потраплянню атмосферних опадів, які стікають з покрівлі належної ОСОБА_2 будівлі літера « Ж », яка знаходиться на АДРЕСА_1 , а також з прилеглої до цього будинку території на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1 . Змінив рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 21 вересня 2023 року в частині відмови в позові про зобов`язання припинити протиправні дії та відшкодування майнової шкоди, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В решті рішення суду залишив без змін. Змінив розподіл судових витрат. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 9 502 грн в рахунок відшкодування судових витрат.

10 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Чернівецького апеляційного суду від 11 грудня 2023 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судове рішення, ухвалене у справі незначної складності, тобто рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є немайнові та майнові вимоги про зобов`язання відповідача припинити протиправні дії, усунення негативних наслідків, шляхом перенесення вигрібної ями, усунення порушення вимог пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019, шляхом виконання інженерно-технічних заходів щодо водовідведення, відшкодування шкоди в сумі 347 147 грн, шляхом зобов`язання відповідача придбати необхідні будівельні матеріали та виконати роботи з відновлення належного позивачу пошкодженого підвального приміщення.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до винятків з цієї категорії спорів, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Урахувавши предмет позову, оскаржуване судове рішення, прийняте у такій справі, не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

З врахуванням наведених доводів, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не зазначені, суд під час вивчення касаційної скарги такі винятки самостійно не встановив.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточним і подальшому оскарженню не підлягає.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), № 40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], № 36760/06, § 230, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і варто враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» (Levages Prestations Services v. France), § 45; рішення у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), § 37; та «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), § 32, № 29182/03, від 02 листопада 2006 року; «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) § 29, від 07 липня 2015 року, № 18499/08).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; рішення у справі «Козліца проти Хорватії», § 33; рішення у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. CROATIA), № 2611/07 та § 54, від 21 червня 2011 року, № 15276/07; та «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia), § 48, від 02 жовтня 2012 року, № 32299/08).

Саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Відповідно, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (згадане вище рішення у справі «Добріч проти Сербії», § 54).

Також ЄСПЛ постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви від 09 жовтня 2018 року, № 26293/18 у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

ЄСПЛ у цьому рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію «ratione valoris» щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.

За змістом практики ЄСПЛ обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу «ratione valoris» для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у справі незначної складності, а отже, не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі потрібно відмовити.

За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 11 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення протиправних дій, усунення їх негативних наслідків та відновлення пошкодженого майна.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров