Справа №932/7319/21
Провадження №2/932/767/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря судового засідання: Дубовик К.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

відповідача: ОСОБА_3 ,

представника відповідача: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_6 , Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Царєйкін Михайло Михайлович про визнання частково недійним договору купівлі-продажу та кредитного договору, про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

08.09.2021 позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить:

- визнати недійсним, в частині покупця ОСОБА_5 , договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений від 26.12.2003 та визнати покупцем за таким договором ОСОБА_3 ;

- визнати недійсним, в частині позичальника - ОСОБА_5 , кредитний договір від 26.12.2003 №ML-300/121/2003 та визнати ОСОБА_3 позичальником таким договором;

- поділити квартиру АДРЕСА_2 , відступивши від засади рівності часток подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право на 3/4 частки квартири, за ОСОБА_3 право на 1/4 частку квартири.

Ухвалою суду від 30.09.2021 відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду 28.04.2022 справу прийнято до провадження головуючим суддею Цитульським В.І.

Ухвалою суду від 04.09.2023 закрито підготовче провадження у справі.

Узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 20.07.2000 зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася перша дитина. З метою забезпечення комфортних умов проживання сім`ї подружжям було вирішено придбати власне житло із залученням кредитних коштів. Згідно домовленостей мати відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 мала виступити поручителем у кредитних відносинах. Відповідні договори бути укладені в грудні 2003 року. Кредит погашався за грошові кошти подружжя (повністю погашено у 2011 році,), зокрема позивачка працювала з 2000 року стоматологом. В купленій квартирі проживала виключно сім`я позивача та за кошти подружжя квартира утримувалася.

Згодом позивачу повідомили, що стороною договорів кредиту та купівлі-продажу є відповідачка ОСОБА_5 , проте позивачку запевнили, що квартира буде переоформлена на ОСОБА_3 .

У 2013 в подружжя народилася друга дитина, а в 2016-2017 роках відносини подружжя почали погіршуватися та в подальшому припинилися. У квартирі залишилася проживати позивачка з дітьми.

13.11.2019 ОСОБА_5 пред`явила до позивачки позов про усунення перешкод в користуванні квартирою, з якого позивачка дізналася про те, що квартира оформлена на ОСОБА_7 . Саме з цього часу відбулося порушення прав позивача та розпочав перебіг строк позовної давності.

Зважаючи, що квартира фактично купувалася подружжям, за їхні спільні кошти та для проживання сім`ї, позивачка вважає квартиру спільним майном подружжя.

Оскільки з 2017 року ОСОБА_3 не утримує дітей, наявні підстави для відступу від рівності часток у праві спільної власності подружжя.

Згідно відзиву відповідачки ОСОБА_5 , остання заперечує обставини викладені у позові, стверджує, що квартира куплена нею. Зазначає, що вона самостійно сплачувала кредит за квартиру. Також просить застосувати позовну давніть до вимог позивача.

Відповідач ОСОБА_3 відзиву не подавав.

В судовому засіданні позивач та його представник надали пояснення, аналогічні фабулі позову.

Представник відповідачки ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_3 просили відмовити у задоволенні позову. ОСОБА_3 стверджував, що спірна квартира куплена кошти його матері. Представниця ОСОБА_5 , покликаючись на висновки об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 14.02.2022 у справі №346/2238/15-ц, вказувала про необґрунтованість заявлених вимог. Разом із тим просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Обставини, встановлені судом.

ОСОБА_8 та ОСОБА_3 одружилися 29.07.2000, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Подружжя є батьками двох дітей, народжених: 29.09.2001 та 16.11.2013. Викладене підтверджується копіями свідоцтв про народження.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу, укладеного 26.12.2003, ОСОБА_6 продала ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 за 106 630 грн.

Відповідно до копії договору іпотеки, укладеного 04.03.2004, ОСОБА_5 передала вказану квартиру в забезпечення свого кредитного зобов`язання в сумі 16 000 доларів США за договором кредиту від 26.12.2003.

Судом вживалися дії для витребування у ПАТ «Райффайзен Банк» документів щодо оскарженого кредитного договору та договорів його забезпечення, проте банком документів не надано.

Відповідні документи не надані на ухвалу суду також відповідачем ОСОБА_5 .

Разом із тим сторони визнали факт купівлі квартири за кредитні кошти.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що остання працювала з 01.08.2000 до 30.01.2001, з 09.07.2001 по 06.12.2001 отримувала допомогу по безробіттю, та знову почала працювати з 01.03.2006, останній запис про звільнення від 27.12.2012.

З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків вбачається, що ОСОБА_1 отримувала доходи із січня 2006 року.

Місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано у спірній квартирі із 12.05.2005, що підтверджується паспортом громадянина України.

Позивачкою долучено вибіркові квитанції про сплату комунальних послуг за спірну квартиру.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2017 у справі №200/1140/17-ц, з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 стягнено аліменти на утримання обох неповнолітніх дітей.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2020 у справі №932/18471/19, з ОСОБА_3 стягнено аліменти в користь повнолітньої дочки ОСОБА_9 , яка продовжує навчання.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2021 у справі №932/11510/20 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, вказано що шлюбні відносини сторін припинено з червня 2019 року.

Ухвалою суду від 13.11.2019 відкрито провадження у справі №932/16886/19 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою.

Допитані за клопотанням позивача свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які були друзями сім`ї подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ствердили, що у спірній квартирі проживало вказане подружжя та всі вважали, що квартира належить подружжю. Це вбачалося із розмов обох із подружжя, свідок ОСОБА_13 був присутній при погашенні ОСОБА_3 чергового платежу за кредитом.

За подання позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 8 906,87 грн.

Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.

За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим (відповідний висновок існує давно та є однозначним, останній раз наведений в постанові ВС від 18.10.2023 у справі №490/5763/19).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу Українивизначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК Українисторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат.

Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (стаття 235 ЦК України).

У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

За висновками, наведеними у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 у справі №346/2238/15-ц:

«1. Удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а не сторони правочину. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків, а не «приховують» сторону правочину.

2. Нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Стаття 235 ЦК України не може бути підставою для визнання правочину удаваним в частині сторони, оскільки це суперечить її положенням».

Окрім того, показаннями сторони та показами свідків не може доводитись факт виконання зобов`язання за договором. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 у справі №143/280/17, від 02.09.2020 у справі №569/24347/18.

Статтями 12 та 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Висновки суду.

Нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору.

Викладене унеможливлює задоволення позовних вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та кредиту в частині покупця та позичальника.

Вимоги про поділ квартири є похідними, тому також не можуть бути задоволеними.

Окрім того, одних показань свідків, не достатньо для висновку про використання для купівлі спірної квартири спільних коштів подружжя.

Більше того зважаючи на те, що такі показання в основаному базуються на словах інших осіб та власному сприйнятті ситуації. Свідкам не відомо конкретних обставин купівлі квартири, укладення договору кредиту та його виконання.

За вказаних обставин позов не підлягає до задоволення у зв`язку з його необґрунтованістю.

Доводи представника відповідача про необхідність відмови у позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності є хибними. Зокрема суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Іншими учасниками судових витрат до стягнення не заявлялося.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_6 , Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Царєйкін Михайло Михайлович про визнання частково недійним договору купівлі-продажу та кредитного договору, про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 26.01.2024.

Суддя: В.І. Цитульський