Справа № 149/2528/18
Провадження № 22-ц/801/338/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павлюк О. О.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 рокуСправа № 149/2528/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Сопруна В. В.

Секретар: Кахно О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 листопада 2023 року і на додаткове рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які є правонаступниками ОСОБА_4 , про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зобов`язання вчинити дії та за зустрічним позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які є правонаступниками ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 і Хмільницької міської ради про скасування рішення з питань землеустрою та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які є правонаступниками ОСОБА_4 , та до виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області про визнання незаконним і скасування рішень органу місцевого самоврядування (в частині вирішення первісного позову про усунення перешкод у користування власністю шляхом зобов`язання вчинити дії та зустрічного позову про скасування рішень з питань землеустрою),

Рішення ухвалила суддя Павлюк О. О.

Рішення ухвалено об 11.20 год у м. Хмільник Вінницької області

Дата складення повного тексту рішення - 28 листопада 2023 року

В с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зобов`язання вчинити дії, у якому просив зобов`язати відповідача усунути йому перешкоди в користуванні власністю шляхом розібрання паркана із металевої сітки рабиці та демонтування дощатої вбиральні, що знаходяться на належній йому на праві приватної власності земельній ділянці площею 500 кв. м. по АДРЕСА_1 , призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :00:003:1479.

Свої вимоги мотивував тим, що він є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської Ради депутатів трудящих від 05 червня 1969 року первинному забудовнику присадибної земельної ділянки ОСОБА_5 надано право індивідуального будівництва житлового будинку на земельній ділянці площею 500 кв. м. по АДРЕСА_1 .

Рішенням 47 сесії 7 скликання Хмільницької міської ради № 1356 від 21 лютого 2018 року йому надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для подальшого оформлення права власності на цю земельну ділянку.

Рішенням 49 сесії 7 скликання Хмільницької міської ради № 1532 від 08 червня 2018 року затверджено технічну документацію та передано йому безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 500 кв. м за зазначеною адресою.

Його земельна ділянка межує із земельною ділянкою відповідача ОСОБА_4 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Відповідач як користувач сусідньої земельної ділянки, незаконно огородив металевою сіткою частину належної йому земельної ділянки площею близько 100 кв. м. встановивши на його земельній ділянці дощату вбиральню, чим створює перешкоди у використанні належної йому на праві приватної власності земельної ділянки. У добровільному порядку відповідач усунути перешкоди не бажає, що стало підставою для звернення до суду.

У листопаді 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до Хмільницької міської ради і ОСОБА_1 , у якому просив скасувати рішення 49 сесії 7 скликання Хмільницької міської ради № 1532 від 08 червня 2018 року, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 500 кв. м. кадастровий номер :00:003:1479 по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд, та державну реєстрацію права власності на неї як такі, що не відповідають вимогам закону.

Свої вимоги мотивував тим, що оскаржуване ним рішення Хмільницької міської ради є незаконним, оскільки передана ОСОБА_1 земельна ділянка накладається на земельну ділянку площею 389 кв. м., що знаходиться по АДРЕСА_3 , яка рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради № 327 від 29 листопада 2001 року передана його покійній матері ОСОБА_6 для обслуговування її частини будинку. Ця земельна ділянка межує із земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , на якій розташований належний ОСОБА_1 житловий будинок.

Оскільки передана ОСОБА_1 земельна ділянка накладаєтеся на належну йому земельну ділянку, а також через непогодження меж земельної ділянки суміжними землекористувачами, вважає, що рішення Хмільницької міської ради № 1532 від 08 червня 2018 року, яким передано ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку площею 500 кв. м., підлягає скасуванню.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23 листопада 2018 року прийнята зустрічна позовна заява до спільного розгляду з первісним позовом.

У провадженні Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області також перебувала цивільна справа № 149/34/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , виконавчого комітету Хмільницької міської ради про визнання незаконним та скасування рішень виконавчого комітету Хмільницької міської ради, яка ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 січня 2019 року передана для вирішення питання про її об`єднання з цивільною справою № 149/2528/18.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 19 лютого 2019 року об`єднано цивільну справу № 149/34/19 із цивільною справою № 149/2528/18 в одне провадження, присвоєно єдиний номер № 149/2528/18.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов`язання вчинити дії, задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_4 розібрати паркан із металевої сітки рабиці та демонтувати дощату вбиральню, які знаходяться на належній ОСОБА_1 на праві приватної власності земельній ділянці площею 500 кв. м., що розташована по АДРЕСА_1 , призначеній для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :00:003:1479.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Хмільницької міської ради про скасування рішень Хмільницької міської ради з питань землеустрою, відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , виконавчого комітету Хмільницької міської ради про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету Хмільницької міської ради, відмовлено.

31 жовтня 2019 року ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 вересня 2019 року, оскарживши його лише в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов`язання вчинити дії, та в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Хмільницької міської ради про скасування рішень Хмільницької міської ради з питань землеустрою.

Інші учасники справи рішення суду не оскаржили.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 листопада 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 вересня 2019 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 листопада 2019 року призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 09:30 год 11 грудня 2019 року із повідомленням учасників судового процесу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 грудня 2019 року задоволено клопотання представника ОСОБА_4 - адвоката Касинюка Юрія Івановича. Зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника після смерті ОСОБА_4 .

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 червня 2020 року поновлено провадження у справі за апеляційної скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката Касинюка Юрія Івановича на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 вересня 2019 року.

Залучено до участі у справі правонаступників відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Постановою Вінницького апеляційного суду від 22 липня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - адвоката Касинюка Юрія Івановича залишено без задоволення, а рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 вересня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2021 року касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Старовойта Віталія Петровича задоволено частково.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 вересня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 22 липня 2020 року в частині вирішення первісного позову про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов`язання вчинити дії та зустрічного позову про скасування рішення з питань землеустрою, скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 листопада 2023 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які є правонаступниками ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов`язання вчинити дії, відмовлено.

Зустрічні позовні вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які є правонаступниками ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 і Хмільницької міської ради про скасування рішення Хмільницької міської ради з питань землеустрою, задоволено.

Скасовано рішення 49 сесії 7 скликання Хмільницької міської ради № 1532 від 08 червня 2018 року, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 500,0 кв. м. кадастровим номером :00:003:1479 по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_1 .

Додатковим рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 грудня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 12 600,00 грн. документально підтверджених понесених витрат, пов`язаних із залученням експерта; 3625,00 грн. витрат на правничу допомогу адвоката.

Стягнуто із Хмільницької міської ради на користь ОСОБА_2 12 600,00 грн. документально підтверджених понесених витрат, пов`язаних із залученням експерта та 7250,00 грн. на правничу допомогу адвоката.

Стягнуто із Хмільницької міської ради на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 176,20 грн. судового збору за подання зустрічного позову.

Судовий збір на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в розмірі 176,20 грн. за подання зустрічного позову вирішено компенсовати за рахунок держави.

Решту судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в частині вирішення первісного позову про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов`язання вчинити дії та зустрічного позову про скасування рушення з питань землеустрою, залишено за сторонами.

В апеляційній скарзі позивач-відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову - відмовити, а також стягнути із відповідачів в рівних частках з кожного на його користь 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним та необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права і неправильно застосовані норми матеріального права, та висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції вирішив зустрічний позов поза межами підстав, які наведені у ньому. При цьому суд врахував пояснення представника позивачів по зустрічному позову, наданими ним після закриття підготовчого провадження під час розгляду справи по суті 11 січня 2023 року, де підставою зустрічного позову в усній формі було зазначено інші обставини, які не були зазначені у зустрічній позовній заяві ОСОБА_4 , а тому виходять за межі підстав пред`явленого зустрічного позову. Він, як відповідач по зустрічному позову, не надав відзив на такі доводи, не подавав відповідних доказів на спростування пояснень представника позивача по зустрічному позову. Така зміна підстав за зустрічним позовом і прийняття до уваги змінених підстав позову призвело до порушення норм процесуального права, неповноти встановлення фактичних обставин справи, які мають істотне значення. Порушення його права на подання доказів проти нових підстав зустрічного позову призвело до порушення такої основної засади цивільного судочинства як змагальність сторін.

Під час розгляду справи по суті судом першої інстанції було відхилено його клопотання про призначення експертизи.

Судом першої інстанції не враховано те, що рішення Хмільницького міськрайонного суду від 26 вересня 2019 року, що набрало законної сили 22 липня 2020 року в певній частині, що немає ніякого правового значення при вирішенні цієї справи по суті.

Судом також не враховані усні пояснення експерта ОСОБА_7 , які він надав у судовому засіданні при роз`ясненні висновку додаткової земельно-технічної експертизи, в тому, що матеріали справи та матеріали інвентаризаційної справи не містять доказів того, що на момент виготовлення технічної інвентаризації із землеустрою та прийняття міською радою рішення № 1532 від 08 червня 2018 року, на його земельній ділянці знаходилася дощата вбиральня літ. «Ж». Також експерт пояснив, що вбиральня літ. «Ж» не пов`язана із земельною ділянкою фундаментом та може вільно переміщатися у просторі. Тому об`єктивних даних про знаходження цієї вбиральні на земельній ділянці ОСОБА_1 площею 500,0 кв. м. матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції, скасовуючи рішення Хмільницької міської ради від 08 червня 2018 року не обґрунтував які саме суб`єктивні права позивачів по зустрічному позову дане рішення порушує та якими доказами це підтверджується.

Суд, встановивши, що він має право на отримання у приватну власність земельної ділянки площею 500,0 кв. м., надав при цьому перевагу правам відповідачів на вбиральню, яка не є значною матеріальною цінністю та знесення якої є можливим шляхом сплати грошової компенсації її вартості, чого суд не оговорив у своєму рішенні, а ухвалив рішення про позбавлення його права власності на земельну ділянку площею 500,0 кв. м., хоча встановлення дворової вбиральні на його земельній ділянці є незаконним та не породжує права на нерухоме майно на таку забудову.

Також суд першої інстанції не вирішив по суті позовну вимогу про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 500,0 кв. м.

Суд першої інстанції хвалив додаткове рішення за відсутності належних доказів про сплату ОСОБА_2 витрат на проведення експертизи.

Його витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. підтверджуються договором про надання правової допомоги та фіскальним чеком.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача-позивача ОСОБА_2 - адвокат Путілін Є. В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 у зв`язку з її безпідставністю та необґрунтованістю.

Хмільницька міська рада у відзиві на апеляційну скаргу вказала на те, що дії міської ради при затвердженні технічної документації земельної ділянки ОСОБА_1 були правомірними. При винесені рішення рада покладається на розсуд суду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Поворознюк Б. М. підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - адвокат Путілін Є. В. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції, яке вважає законним, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представник відповідача Хмільницької міської ради у судове засідання не з`явився. У надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу міський голова просив розглянути справу без участі представника Хмільницької міської ради і при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Представник відповідача виконавчого комітету Хмільницької міської ради, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився.

Апеляційний суд перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

За правилами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про придбання будинку з прилюдних торгів від 24 травня 1975 року, ОСОБА_1 набув права приватної власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , колишнім власником якого була ОСОБА_5 (том 1 а. с. 7).

Згідно свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого виконавчим комітетом Хмільницької міської ради народних депутатів 04 травня 1992 року, в цілому будинковолодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_1 . Свідоцтво видано на підставі рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради народних депутатів № 70 від 23 квітня 1992 року взамін свідоцтва про придбання будинку з прилюдних торгів від 24 травня 1975 року, реєстровий номер 1501, незакінчене будівництвом (том 1 а. с. 8).

Згідно архівного витягу з протоколу № 12 Хмільницької міської ради депутатів трудящих від 05 червня 1969 року ОСОБА_5 дозволено будівництво будинку по АДРЕСА_1 (без номера) площею 500,0 кв. м. (том 1 а. с. 14-18).

Рішенням 47 сесії 7 скликання Хмільницької міської ради № 1356 від 21 лютого 2018 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для подальшого оформлення права власності на земельну ділянку, орієнтовною площею 500 кв. м. для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 19, 73, 106-108).

Рішенням 49 сесії 7 скликання Хмільницької міської ради № 1532 від 08 червня 2018 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано земельну ділянку безоплатно у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_1 площею 500,0 кв. м. по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:003:1479 (том 1 а. с. 20-24, 74, 117-133).

20 серпня 2018 року ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_4 направив претензію про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки (том 1 а. с. 25-27).

Із відповіді приватного підприємця ОСОБА_8 вбачається, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 знаходиться паркан із металевої сітки рабиці та дощата вбиральня (том 1 а. с. 28-31).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 лютого 2009 року ОСОБА_4 являється спадкоємцем майна ОСОБА_6 , яке складається із 82/100 ідеальних частин житлового будинку, який знаходиться у АДРЕСА_4 , належної померлій на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Хмільницької міської ради 20 липня 1984 року, зареєстрованого у Вінницькому ООБТІ 31 липня 1984 року за реєстровим № 937. Відповідно до довідки-характеристики, виданої КП «Вінницьке ООБТІ» 15 січня 2009 року за № 1, на земельній ділянці розташований один житловий будинок літ. «А», сіни «а», ганок, сарай «Г», уборна «Ж», навіс «Д», огорожа № 1, ворота № 2 (том 1 а. с. 75-81).

Із архівного витягу з рішення № 14 виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 04 лютого 1998 року, вбачається, що ОСОБА_6 , співвласнику будинковолодіння АДРЕСА_5 передано безкоштовно в приватну власність земельну ділянку площею 390 кв. м для обслуговування її частини житлового будинку (том 1 а. с. 82).

Із архівного витягу з рішення № 327 виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 29 листопада 2001 року вбачається, що ОСОБА_6 , співвласнику будинковолодіння АДРЕСА_5 , передано безкоштовно в приватну власність земельну ділянку площею 389 кв. м для обслуговування її частини житлового будинку (том 1 а. с. 83).

Згідно договору про безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва жилого будинку на праві приватної власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно від 05 листопада 1969 року, ОСОБА_5 надано земельну ділянку площею 500 кв. м. по АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 91).

Із протоколу № 116 засідання комісії по попередньому розгляду звернень громадян щодо вирішення міською радою земельних спорів від 25 травня 2021 року, вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до міської ради із заявою щодо земельного спору по АДРЕСА_1 . Розглянувши заяву комісія вирішила рекомендувати ОСОБА_1 і власникам будинку по АДРЕСА_2 досягнути добросусідських відносин, звільнити від незаконного паркану та вбиральні земельну ділянку приватної власності ОСОБА_1 , а в разі неможливості вирішення питання за згодою сторін - спір вирішувати в судовому порядку (том 6 а. с. 24).

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 01 липня 2021 року задоволено клопотання представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , правонаступника ОСОБА_4 , - адвоката Путіліна Є. В. і призначено по справі земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлені питання:

1. На підставі матеріалів технічної інвентаризації відобразити площу межі та конфігурацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 відведену на підставі договору безстрокового користування землею від 05 листопада 1969 року.

2. На підставі матеріалів технічної інвентаризації відобразити площу межі та конфігурацію земельної ділянки по АДРЕСА_5 , надану згідно рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 04 лютого 1998 року, рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 28 жовтня 1999 року, рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 29 листопада 2001 року.

3. Чи змінилась площа, межа та конфігурація земельної ділянки по АДРЕСА_1 , відведеної на підставі договору безстрокового користування землею від 05 листопада 1969 року, в зв`язку з прийняттям рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 04 лютого 1998 року, рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 28 жовтня 1999 року, рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 29 листопада 2001 року. Якщо так, зазначити в чому полягають зміни.

4. На підставі технічної документації із землеустрою та даних державного земельного кадастру відобразити площу межі та конфігурацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 , передану у власність на підставі рішення 49 сесії 7 скликання Хмільницької міської ради від 08 червня 2018 року № 1532.

5. Чи відповідає площа, межа та конфігурація земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що відведена на підставі договору безстрокового користування землею від 05 листопада 1969 року площі межі та конфігурації земельної ділянки, переданій у власність на підставі рішення 49 сесії 7 скликання Хмільницької міської ради від 08 червня 2018 року, якщо ні, відобразити площу конфігурацію невідповідності.

6. Чи змінилась площа, межа та конфігурація земельної ділянки по АДРЕСА_5 , надана згідно рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 04 лютого 1998 року, рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 28 жовтня 1999 року, рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 29 листопада 2001 року, в зв`язку з передачею у власність на підставі рішення 49 сесії 7 скликання Хмільницької міської ради від 08 червня 2018 року № 1532 земельної ділянки ОСОБА_1 , якщо так, відобразити площу межі та конфігурацію змін (том 4 а. с. 47).

У висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 632 від 27 вересня 2022 року надані відповіді на поставлені судом питання:

1. 2. Земельна ділянка площею 500,0 кв.м., графічно відображена у проекті одноквартирного житлового будинку, запропонованого до будівництва в АДРЕСА_1 ОСОБА_5 має конфігурацію неправильного чотирикутника, на плані вказаний лише один зовнішній розмір у нижній частині земельної ділянки 19,6м. Також земельна ділянка, яка відведена на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 05 листопада 1969 року відображена на малюнку 2 досліджуваної частини по першому та другому питанню даного висновку.

Досліджуючи матеріали інвентаризаційної справи № 5588 (2295) домоволодіння АДРЕСА_5 встановлено, що у ній відсутні плани земельної ділянки площею 390,0 кв. м. та 389,0 кв. м. відповідно до рішення № 14 від 04 лютого 1998 року виконавчого комітету Хмільницької міської ради та рішення № 327 від 29 листопада 2001 року виконавчого комітету Хмільницької міської ради, а тому відобразити площу межі та конфігурацію земельної ділянки по АДРЕСА_5 надану на підставі вище зазначених рішень неможливо.

Земельна ділянка площею 475,0 кв. м. домоволодіння АДРЕСА_5 має конфігурацію багатокутника із зовнішніми розмірами по периметру: 22,43 м., 17,65 м., 10,0 м., 8,0 м., 7,50 м., 9,1 м., 12,4 м., графічно відображена в інвентаризаційній справі № 5588 на аркуші 3 та малюнку 6 досліджуваної частини по першому та другому питанню даного висновку.

3. Встановити чи змінилась площа, межа та конфігурація земельної ділянки по АДРЕСА_1 , відведеної на підставі договору безстрокового користування землею від 05 листопада 1969 року, в зв`язку з прийняттям рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 04 лютого 1998 року, рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 29 листопада 2001 року за відсутності планів земельних ділянок площею 390,0 кв. м. та 389,0 кв. м. неможливо.

Площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 , відведеної на підставі договору безстрокового користування землею від 05 листопада 1969 року, в зв`язку з прийняттям рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 28 жовтня 1999 року повинна була б зменшитись на 60,0 кв. м., у свою чергу зазнали б змін межі та конфігурація вище зазначеної земельної ділянки.

Порівнюючи план земельної ділянки площею 393,0 кв. м. домоволодіння АДРЕСА_1 , який міститься у інвентаризаційній справі № 4244 на аркуші 4 та план земельної ділянки площею 475,0 кв. м. домоволодіння АДРЕСА_5 , який міститься в інвентаризаційній справі № 5588 на аркуші 3 можливо зробити висновок, що земельна ділянка площею 60,0 кв. м. із розмірами 7,5 х 8,0 м. входить, як до земельної ділянки площею 500,0 кв. м. АДРЕСА_1 , відведеної на підставі договору безстрокового користування землею від 05 листопада 1969 року ОСОБА_5 так і до земельної ділянки площею 475,0 кв. м., наданої в тимчасове користування на умовах оренди ОСОБА_9 рішенням № 224 від 28 жовтня 1999 року виконавчого комітету Хмільницької міської ради.

4. 5. 6. На малюнку 11 графічно відображено план земельної ділянки кадастровий № :00:003:1479 площею 0,0500 га, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_1 та інформації, яка міститься у Державному земельному кадастрі, яка передана у власність на підставі рішення 49 сесії 7 скликання Хмільницької міської ради від 08 червня 2018 року № 1532. Аналізуючи план земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка відведена на підставі договору безстрокового користування землею від 05 листопада 1969 року та план земельної ділянки переданій у власність ОСОБА_1 на підставі рішення 49 сесії 7 скликання Хмільницької міської ради від 08 червня 2018 року, встановлено, що площа (500,0 кв.м.) земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка відведена на підставі договору безстрокового користування землею від 05 листопада 1969 року відповідає площі земельної ділянки, переданій у власність ОСОБА_1 на підставі рішення 49 сесії 7 скликання Хмільницької міської ради від 08 червня 2018 року, визначити чи відповідає конфігурація земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка відведена на підставі договору безстрокового користування землею від 05 листопада 1969 року конфігурації земельної ділянки, переданій у власність ОСОБА_1 на підставі рішення 49 сесії 7 скликання Хмільницької міської ради від 08 червня 2018 року неможливо, оскільки станом на час проведення дослідження відсутній план земельної ділянки, яка відведена на підставі договору безстрокового користування землею від 05 листопада 1969 року у системі координат 1963 року, встановити чи відповідають межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка відведена на підставі договору безстрокового користування землею від 05 листопада 1969 року межам земельної ділянки, переданій у власність ОСОБА_1 на підставі рішення 49 сесії 7 скликання Хмільницької міської ради від 08 червня 2018 року неможливо, оскільки на плані земельної ділянки, яка відведена на підставі договору безстрокового користування землею від 05 листопада 1969 року відсутні розміри по периметру.

Під час проведення дослідження та надання відповіді на питання, які поставлені в ухвалі суду від 01 липня 2021 року, експертом було співставлено межі земельної ділянки з кадастровим номером :00:003:1479 площею 0,0500 га, яка належить ОСОБА_1 відповідно до інформації, яка міститься у Державному земельному кадастрі із межами земельної ділянки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 по фактичному розташуванню в Державній системі координат 1963 року та встановлено, що місце розташування земельної ділянки визначене правовстановлюючими документами не відповідає її фактичному розташуванню, визначеному в системі координат 1963 року, а саме земельна ділянка, житловий будинок, господарські будівлі та споруди зміщені у південно-західному напрямку. У електронному документі щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:003:1479 площею 0,0500 га, яка належить ОСОБА_1 зазначено контур житлового будинку літ. «А», під час обмірів також проведено обміри житлового будинку літ. «А» та визначено координати його кутів. На додатку 2 відображено контур житлового будинку літ. «А» відповідно до інформації з Державного земельного кадастру та відповідно до фактичного розташування визначеного в системі координат 1963 року, відносно фактичного розташування у Державному земельному кадастрі житловий будинок літ. «А» зміщений у південно-західному напрямку на відстань від 0,64 м. до 1,07 м.

З урахуванням зазначеного, враховуючи наявні матеріали та результати натурного обстеження, на підставі проведеного дослідження встановити чи змінилась площа, межа та конфігурація земельної ділянки по АДРЕСА_5 , надана згідно рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 04 лютого 1998 року, рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 28 жовтня 1999 року, рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 29 листопада 2001 року, в зв`язку з передачею у власність на підставі рішення 49 сесії 7 скликання Хмільницької міської ради від 08 червня 2018 року № 1532 земельної ділянки ОСОБА_1 , неможливо (том 4 а. с. 182-197,198-212).

Висновком експерта за результатами проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи № 716 від 27 липня 2023 року встановлено що після проведеного натурного обстеження та проведених інструментальних обмірів земельних ділянок та дослідження матеріалів, які надійшли для проведення експертизи, слідує висновок про те, що у межах земельної ділянки з кадастровим номером :00:003:1479 площею 0, 0500 га, яка перебуває у власності ОСОБА_1 на підставі рішення 49 сесії 7 скликання Хмільницької міської ради від 08 червня 2018 року за № 1532 розташована уборна літ. "Ж" (за матеріалами інвентарної справи № 5588 вбиральня літ. "Ж") та був розташований навіс літ. "Д", який станом на час проведення дослідження розібраний, уборна літ. "Ж" (за матеріалами інвентарної справи № 5588 вбиральня літ. "Ж") та навіс літ. "Д" (інвентарна справа № 5588, аркуш 68; малюнок 5) успадковані ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 лютого 2009 року, також у межах зазначеної земельної ділянки розташований паркан із дерев`яного штахетника з хвірткою влаштований ОСОБА_4 та бетонний фундамент із металевими стовпами влаштований ОСОБА_1 (том 5 а. с. 182-193, 194-199).

Встановивши такі обставини суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення зустрічного позову, виходячи із того, що Хмільницька міська рада на 49-й сесії 7 скликання ухвалюючи 08 червня 2018 року рішення щодо затвердження ОСОБА_1 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 500,0 кв. м. по АДРЕСА_1 не врахувала вимоги статті 120 ЗК України, Закону України «Про землеустрій» та Інструкції № 376, тому суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що таке рішення органу місцевого самоврядування підлягає скасуванню.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції вказав на те, що в ході розгляду справи не встановлено підстав для його задоволення, оскільки не знайшло підтвердження належними і допустимими доказами порушення прав позивача ОСОБА_1 .

Із таким висновком суду першої інстанції можна погодитися.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Результат аналізу наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні.

Відповідно до частини 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

За правилами статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей (ч. 2). У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується у судовому порядку (ч. 5).

ОСОБА_1 , за захистом свого порушеного права звернувся до суду із позовом, у якому просив зобов`язати відповідача ОСОБА_4 усунути йому перешкоди в користуванні власністю шляхом розібрання паркана із металевої сітки рабиці та демонтування дощатої вбиральні, що знаходяться на належній йому на праві приватної власності земельній ділянці площею 500 кв. м. по АДРЕСА_1 , призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :00:003:1479. У позові на виконання вимог пункту 5 частини 3 статті 175 ЦПК України, виклав обставини на обґрунтування своїх вимог та зазначив докази, що підтверджують ці обставини.

Згідно вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами 5 і 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України - допустимість доказів).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Цивільно процесуальний кодекс України прямо закріплює низку обов`язків учасників процесу у сфері доказування, до яких належать:

по-перше, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи (п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК);

по-друге, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК);

по-третє, надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні (п. 5 ч. 2 ст. 43 ЦПК).

Положення статті 81 ЦПК України відображають приватноправові засади змагальності цивільного процесу, відповідно до чого тягар доказування цілком покладається на сторін. У такому контексті зазначений обов`язок із доказування характеризується специфічністю та виникає тоді, коли особа реалізує своє право на судовий захист. При цьому особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає до суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості і позиції у справі.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 у позовній заяві вказав, що частину належної йому на праві власності земельної ділянки без законних підстав використовує ОСОБА_4 , який огородив частину його земельної ділянки площею близько 100 кв. м. парканом із металевої сітки рабиці і встановив на його земельній ділянці дощату вбиральню. Факт знаходження на його земельній ділянці паркану із металевої сітки рабиці та дощатої вбиральні підтверджується листом ФОП ОСОБА_8 і фотографіями (том 1 а. с. 1-4).

Листом-відповіддю за № 28 від 19 вересня 2018 року приватний підприємець ОСОБА_8 на запит адвоката Поворознюка Б. М., повідомив про те, що на переданій ОСОБА_1 рішенням 49 сесії 7 скликання Хмільницької міської ради № 1532 від 08 червня 2018 року безоплатно у приватну власність земельній ділянці площею 500,0 кв. м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:003:1479) знаходиться паркан із металевої сітки рабиці та дощата вбиральня. Площа огороженої парканом земельної ділянки складає близько 100 кв. м. Дана огорожа та дощата вбиральня перешкоджає власнику приватизованої земельної ділянки ОСОБА_1 використовувати належну йому на праві власності земельну ділянку. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виконана ПП ОСОБА_8 (том 1 а. с. 28).

Зазначені як докази у позові та додані до позовної заяви позивачем ОСОБА_1 фотографії не містять будь-яких позначень, відміток, опису зображених на них об`єктів, а також відсутня дата, підписи (том 1 а. с. 29-31), тому вони не можуть бути належними і достовірними доказами.

Відповідно до частини 1 статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

У постанові від 17 лютого 2021 року по даній справі Верховний Суд вказав, що на виконання вимог статтей 12, 103 ЦПК України та враховуючи предмет і підстави заявлених позовів, з`ясування питання чи накладається надана у власність ОСОБА_1 земельна ділянка на земельну ділянку позивачів за зустрічним позовом, та визначення розміру такого накладення, а також чи знаходиться паркан із металевої сітки та вбиральня відповідачів за первісним позовом на належній ОСОБА_1 земельній ділянці, має важливе значення для встановлення обставин справи, і в разі підтвердження цих обставин дає можливість дійти висновку про порушення прав сторін як землекористувачів, у тому числі і про відповідність/невідповідність технічних документацій земельних ділянок, переданих у власність на підставі оскаржуваних рішень органу місцевого самоврядування.

Тобто, належним та достовірним доказом щодо встановлення таких обставин є висновок судової земельно-технічної експертизи, який у сукупності з іншими доказами у справі дає можливість суду дійти висновку про достатність доказів та правильно вирішити спір.

По справі проведена судова земельно-технічна експертиза № 632 від 27 вересня 2022 року та додаткова судова земельно-технічна експертиза № 716 від 27 липня 2023 року.

Первинна і додаткова експертизи призначені відповідними ухвалами суду першої інстанції від 01 липня 2021 року та від 02 травня 2023 року. Зі змісту цих ухвал суду та наданих на їх виконання висновків експертів вбачається, що судом не ставилося перед експертом питання чи накладається надана у власність ОСОБА_1 земельна ділянка на земельну ділянку позивачів за зустрічним позовом, і якщо так, то визначити розмір такого накладення, а також чи знаходиться паркан із металевої сітки та вбиральня відповідачів за первісним позовом на належній ОСОБА_1 земельній ділянці.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Поворознюк Б. М. пояснив, що ним у суді першої інстанції заявлялося клопотання про призначення по справі судової земельно-технічної експертизи, на вирішення якої він просив поставити такі питання. Проте усною ухвалою суду першої інстанції йому було відмовлено у задоволенні цього клопотання. Таку ухвалу він не оскаржив, оскільки вона була постановлена усно, та заперечення на неї він не включив до апеляційної скарги на рішення суду. Не заявляв таке клопотання в апеляційній скарзі та не заявляє таке клопотання і на даному етапі розгляду справи, оскільки позивач є людиною похилого віку і важко хворіє, у зв`язку з чим тратить велику кількість коштів на лікування, а на проведення експертизи по справі у нього коштів не вистачає.

З огляду на викладене зазначені у позові та надані позивачем ОСОБА_1 докази не є тими належними, допустимими і достовірними доказами, яких було б достатньо для встановлення факту чинення йому перешкод у користуванні належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою площею 500,0 кв. м. саме відповідачами по первісному позову ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які є правонаступниками відповідача ОСОБА_4 .

Таким чином судом не встановлено порушення права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 певними діями саме відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , як правонаступників ОСОБА_4 , у зв`язку з чим таке право не підлягає судовому захисту.

Матеріали справи не містять відомостей про неможливість надання відповідних доказів позивачем ОСОБА_1 , відсутні і клопотання про витребування доказів судом, згідно із частиною 1 статті 84 ЦПК України, про призначення судом експертизи в порядку статі 103 ЦПК України тощо, та до апеляційної скарги не додано доказів, які не могли бути подані до суду першої інстанції згідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України, що свідчить про свідомий вибір позивачем того способу захисту, який він обрав, та кола доказів, на які він посилається.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 .

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які є правонаступниками ОСОБА_4 .

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 придбав будинок по АДРЕСА_1 24 травня 1975 року на підставі свідоцтва про придбання будинку з прилюдних торгів, відповідно до якого він набув права приватної власності на житловий будинок, що розташований за цією адресою, колишнім власником якого була ОСОБА_5 (том 1 а. с. 7).

Відповідно до чинної на час придбання будинку частини 1 статті 90 ЗК України, 1971 року, на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною.

Попередній власник будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 мала у користуванні земельну ділянку площею 500 кв. м., на якій їй рішенням Хмільницької міської ради депутатів трудящих від 05 червня 1969 року надано дозвіл на будівництво будинку.

Як вбачається із наявної в матеріалах цивільної справи технічної документації на будинок по АДРЕСА_1 , виготовленої станом на 05 листопада 1969 року, земельна ділянка має площу 500,0 кв. м., має конфігурацію неправильного чотирикутника із зазначенням лише одного зовнішнього розміру зі сторони АДРЕСА_1 - 19,9 м. (том 1 а. с. 18).

Із кадастрового плану земельної ділянки площею 500,0 кв. м. по АДРЕСА_1 кадастровим номером :00:003:1479 та технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , виготовленої в 2018 році на виконання рішення № 1356 від 21 лютого 2018 року 47 сесії 7 скликання Хмільницької міської ради, вбачається, що земельна ділянка має площу 500,0 кв. м та має конфігурацію неправильного шестикутника, у якому зовнішній розмір зі сторони АДРЕСА_6 , а зі сторони АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_3 межа являє собою ламану пряму В - Г - Д, що межує із: від В до Г - ОСОБА_4 , від Г до Д - ОСОБА_10 (кадастровий план: том 1 а. с. 22-23, 122-123 і технічна документація: том 1 а. с. 124-133).

В матеріалах технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , виготовленої в 2018 році, наявний акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, зі змісту якого вбачається, що власник земельної ділянки претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не має і власниками/користувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено, про що ними засвідчено підписами, серед яких є підпис користувача ОСОБА_4 (том 1 а. с. 130).

При цьому у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 наполягав на тому, що даний акт дійсно підписав у 2018 році без претензій суміжний землекористувач ОСОБА_4 .

Представник відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які є правонаступниками ОСОБА_4 , пояснив, що зі слів відповідачів їх батько при житті не підписував даний акт погодження меж земельної ділянки та з такими межами він не погоджувався.

Окрім цього, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 лютого 2009 року ОСОБА_4 являється спадкоємцем майна ОСОБА_6 , яке складається із 82/100 ідеальних частин житлового будинку, який знаходиться у АДРЕСА_4 , належної померлій на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Хмільницької міської ради 20 липня 1984 року, зареєстрованого у Вінницькому ООБТІ 31 липня 1984 року за реєстровим № 937. До складу спадкового майна входить у тому числі уборна «Ж», навіс «Д», огорожа № 1 (том 1 а. с. 75-81).

Рішенням № 14 виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 04 лютого 1998 року ОСОБА_6 , співвласнику будинку АДРЕСА_5 передано безкоштовно в приватну власність земельну ділянку площею 390 кв. м для обслуговування її частини житлового будинку, а рішенням № 327 виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 29 листопада 2001 року ОСОБА_6 , співвласнику будинку АДРЕСА_5 , передано безкоштовно в приватну власність земельну ділянку площею 389 кв. м для обслуговування її частини житлового будинку (том 1 а. с. 82, 83).

Із наведеного слідує, що спадкодавець ОСОБА_6 мала у власності майно, до складу якого станом на 1984 рік входило у тому числі: уборна «Ж», навіс «Д», огорожа № 1 і яке успадкував позивач по зустрічному позову ОСОБА_4 , спадкоємцями якого є позивачі за зустрічним позовом.

Згідно висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи № 716 від 27 липня 2023 року у межах земельної ділянки з кадастровим номером :00:003:1479 площею 0, 0500 га, яка перебуває у власності ОСОБА_1 на підставі рішення 49 сесії 7 скликання Хмільницької міської ради від 08 червня 2018 року за № 1532 розташована уборна літ. "Ж" та був розташований навіс літ. "Д", який станом на час проведення дослідження розібраний; уборна літ. "Ж" та навіс літ. "Д" успадковані ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 лютого 2009 року, також у межах зазначеної земельної ділянки розташований паркан із дерев`яного штахетника з хвірткою влаштований ОСОБА_4 та бетонний фундамент із металевими стовпами влаштований ОСОБА_1 (том 5 а. с. 182-193, 194-199).

Отже, на земельній ділянці, яка рішенням 49 сесії 7 скликання Хмільницької міської ради № 1532 від 08 червня 2018 року передана у власність ОСОБА_1 , із 1984 року знаходиться майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які є правонаступниками ОСОБА_4 , який у свою чергу був спадкоємцем ОСОБА_6 , тобто у власність ОСОБА_1 рішенням органу місцевого самоврядування передана земельна ділянка разом із майном, власником якого є інші особи.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги у зустрічному позові ОСОБА_4 зазначав такі обставини, вказавши на те, що виготовлена на замовлення ОСОБА_1 така технічна документація із землеустрою не підлягала затвердженню, тому рішення міської ради про її затвердження не відповідає вимогам закону (том 1 а. с. 67-70).

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч. 1). Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2). Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян (ч. 3). Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (ч. 5).

Відповідно до статті 118 ЗК України (в редакції чинній станом на 08 червня 2019 року - ухвалення оскаржуваного рішення міської ради) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (ч. 1).

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки (ч. 2).

Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель (ч. 4) .

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (ч. 6).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки . Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (ч. 7).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч. 8).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ч. 9).

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч. 10).

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (ч. 11).

Відповідно до статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

У разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України (у випадках, передбачених законом).

Якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність чи користування, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку без надання дозволу Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає:

а) завдання на складання технічної документації із землеустрою;

б) пояснювальну записку;

в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом);

г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем;

ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території);

д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

є) копію правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об`єкти зареєстровані);

ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт;

з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів);

и) кадастровий план земельної ділянки;

і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки;

ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

За правилами статті 186 ЗК України схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель села, селища, міста затверджуються відповідною сільською, селищною або міською радою (ч. 1). Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (ч. 6). Підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації (ч. 17).

Згідно Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (в чинній редакції на 08 червня 2018 року), встановлення (відновлення меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками (пункт 1.2).

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на

місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої

технічної документації із землеустрою щодо встановлення

(відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості),

технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання

земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення

земельної ділянки (пункт 2.1).

Пунктом 2.8 Інструкції визначено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає:

пояснювальну записку, яка містить опис місця розташування

земельної ділянки, відомості про власника (користувача) земельної

ділянки, відомості про виконавця (виконавців), реквізити

відповідних ліцензій, необхідних для виконання робіт, відомості

про власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, стислий

опис виконаних робіт;

технічне завдання на встановлення меж земельної ділянки в

натурі (на місцевості);

копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію

свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи;

копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у

разі його наявності);

матеріали польових топографо-геодезичних робіт;

план меж земельної ділянки, складений за результатами

кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі

земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних

земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки,

лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі

вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників

(користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної

ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки;

перелік обмежень у використанні земельної ділянки і наявні

земельні сервітути;

у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження

особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при

встановленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який

включається до документації із землеустрою після виконання робіт

із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та

закріплення їх межовими знаками.

Пуктами 3.12 і 3.14 Інструкції передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою (п. 3.12). Передача межових знаків на зберігання власнику (користувачу) земельної ділянки здійснюється за актом

прийомки-передачі межових знаків на зберігання (п. 3.14).

Відповідно до частини 3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини 1 статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно вимог статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується (ч. 1). Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди (ч. 2).

З огляду на викладене колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції в тому, що 08 червня 2018 року Хмільницькою міською радою на 49 сесії 7 скликання рішення № 1532 щодо затвердження ОСОБА_1 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі йому у приватну власність земельної ділянки площею 500,00 кв. м., що знаходиться по АДРЕСА_1 , прийняте із порушенням наведених вимог матеріального закону, а тому підлягає скасуванню як незаконне.

За таких обставин апеляційна скарга позивача по первісному позову ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Спростування доводів апеляційної скарги викладені у змісті даної постанови.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Щодо оскарження додаткового рішення.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення судових витрат на користь позивачів по зустрічному позову ОСОБА_2 і ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив із доведеності таких судових витрат, які підтверджені матеріалами справи, такими як: рахунком № НОМЕР_1 від 02 лютого 2022 року за судову експертизу, відповідно до ухвали Хмільницького міськрайонного суду від 01 липня 2021 року по цивільній справі № 149/2528/18 на суму 19 200,00 грн., платник ОСОБА_2 (том 4 а. с. 130, 135; том 6 а. с. 51) та платіжною інструкцією 0.0..1 від 27 листопада 2023 року на суму 6000,00 грн., призначення платежу: оплата за судову експертизу, відповідно до ухвали Хмільницького міськрайонного суду від 02 травня 2023 року по цивільній справі № 149/2528/18 (том 6 а. с. 50). Разом за проведення експертизи ОСОБА_2 сплачено 25 200,00 грн.

При задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та відмови у задоволені первісного позову ОСОБА_1 , ці судові витрати покладено в рівних частках на обох відповідачів.

Відповідно до укладеного 11 березня 2021 року договору № 33 про надання правової допомоги адвокатом Путіліним Є. В. відповідачу-позивачу ОСОБА_2 (том 6 а. с. 49), детального опису робіт № ПЄ-000001 від 23 листопада 2023 року на загальну суму 14 500,00 грн. (том 6 а. с. 49 зворот), квитанції до прибуткового касового ордера № 271144 від 27 листопада 2023 року про сплату ОСОБА_2 на підставі договору № 33 від 11 березня 2021 року суми 14 500,00 грн., ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу адвокатом в сумі 14 500,00 грн.

З урахуванням результату розгляду справи ці судові витрати підлягають стягненню із обох відповідачів пропорційно - по 7250,00 грн. із кожного відповідача по зустрічному позову.

При цьому судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, пенсіонером, має незадовільний стан здоров`я, тому суд прийшов до висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню із ОСОБА_11 , зваживши при цьому на доводи його клопотання та відсутність заперечень щодо цього питання в інших учасників справи.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать також витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3); витрати, пов`язані із проведенням експертизи (пункт 2 частини 3).

Згідно вимог частин 1 і 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

По справі суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , як правонаступників ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 8 цієї статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частини 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, ухвалене судом першої інстанції додаткове рішення є законним і до скасування не підлягає, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду у додатковому рішенні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши вимоги процесуального закону, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які є правонаступниками ОСОБА_4 .

У зв`язку із залишенням без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 його вимоги про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу адвокатом в суді апеляційної інстанції залишаються без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин рішення і додаткове рішення суду першої інстанції є законними і обґрунтованими, ухваленими з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим не підлягають до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

За правилами статті 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 382 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 листопада 2023 року і додаткове рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: М. В. Матківська

Судді: Ю. Б. Войтко

В. В. Сопрун

Повне судове рішення складено 05 лютого 2024 року.