ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/383/23 Номер провадження 22-ц/814/1118/24Головуючий у 1-й інстанції Козир В.П. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 02 жовтня 2023 року, ухвалене суддею Козир В.П., повний текст рішення складено 04 жовтня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Чугуївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції, про звільнення від сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

17 квітня 2023 року представник ОСОБА_2 адвокат Осадча В.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Чугуївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції, про звільнення від сплати аліментів, в якому (з урахуванням поданої 25.07.2023 року до суду заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 67-69)) просила: - звільнити ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 31 591,18 грн. (розрахованої станом на 24.07.2023 року) з 07.03.2022 року, які стягуються на підставі судового наказу, виданого 16.01.2020 року Печенізьким районним судом Харківської області у справі №633/9/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) з усіх видів доходів боржника щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 09.01.2020 року, і до досягнення дітьми повноліття; - звільнити ОСОБА_2 з 07.03.2022 року від сплати аліментів, які стягуються на підставі судового наказу, виданого 16.01.2020 року Печенізьким районним судом Харківської області у справі №633/9/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) зі всіх видів доходів боржника щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 09.01.2020 року, і до досягнення дітьми повноліття; - стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову, і до досягнення ним повноліття.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.08.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб. Під час шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 05 травня 2020 року у справі №633/124/20 шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ), розірвано. 16.01.2020 року Печенізьким районним судом Харківської області у справі №633/9/20 видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) зі всіх видів доходів боржника, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 09.01.2020 року, і до досягнення дітьми повноліття. На підставі виданого судового наказу Чугуївським відділом державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеним державним виконавцем, за боржником ОСОБА_2 рахується заборгованість з аліментів на двох дітей за період з лютого 2021 року по березень 2023 року у розмірі 68 225,58 грн. На час видачі судового наказу діти проживали разом з матір`ю ОСОБА_1 . Однак, починаючи з 18.08.2021 року, позивач ОСОБА_2 проживає у Республіці Польща та у зв`язку з початком збройної агресії російської федерації старший син позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07 березня 2022 року виїхав за межі території України, проживає разом з позивачем та перебуває на повному його утриманні, навчається у цій же країні. Представник позивача вказує, що за таких обставин наявні законні підстави для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам на утримання сина, що утворилася за період з 07 березня 2022 року, та звільнення його від сплати аліментів у подальшому, оскільки їх син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінив місце проживання, а позивач як батько безпосередньо утримує його у повному обсязі.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 02 жовтня 2023 року позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Чугуївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції, про звільнення від сплати аліментів, - задоволена частково.

Звільнено ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам, що стягуються на підставі судового наказу Печенізького районного суду Харківської області від 16 січня 2020 року (справа №633/9/20) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 07 березня 2022 року, по дату набрання набранням рішенням суду законної сили.

Звільнено ОСОБА_2 , починаючи з 07 березня 2022 року, від сплати аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Печенізького районного суду Харківської області від 16 січня 2020 року (справа №633/9/20) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи 17 квітня 2023 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - допущено до негайного виконання.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині стягнення встановленого мінімального щомісячного розміру аліментів на рівні прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 147,20 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на даний час позивач проживає у Республіці Польща. У Республіці Польща з березня 2022 року проживає спільний син позивача та відповідачки - ОСОБА_6 . Факт проживання позивача та сина у Польщі відповідачка не заперечує, заперечує факт їх спільного проживання. Позивач стверджує, що син виїхав до нього 07.03.2022 у зв`язку з військовими діями на території України, у тому числі, на території Чугуївського району Харківської області, де до останнього часу діти проживали разом з матір`ю. Неповнолітній ОСОБА_6 з 17.03.2022 навчається у навчальному закладі у Республіці Польща, та, очевидно, що там і проживає. Відповідач, заперечуючи доводи позивача про проживання сина разом з ним, власних доказів на спростування цих обставин не подала. Доказів, які б підтвердили факт перебування дитини на території України, навчання дитини у шкільному закладі на території України, спільного проживання дитини разом з матір`ю, не надала. Отже, позивачем доведено, а відповідачкою не спростовано факт проживання дитини у Республіці Польща разом з батьком (позивачем). Отже, починаючи з 07.03.2022 року, ОСОБА_6 перебуває на утриманні батька ОСОБА_2 . Доказів того, що кошти, які стягуються з позивача на користь відповідача за судовим наказом від 16.01.2020 року, використовуються в інтересах дитини, матеріали справи не містять. Не містять матеріали справи і доказів про участь матері в утримання дитини. Зважаючи на те, що з березня 2022 року дитина фактично проживає разом з батьком в іншій країні, дитина не знаходиться на утриманні матері, вказані обставини мають істотне значення, які у відповідності до ч.2 ст.197, ст.181 СК України дають підстави для звільнення батька (позивача) від сплати аліментів і для стягнення таких аліментів з матері дитини. У даному випадку, відповідно до вимог ч. 4 ст. 273 ЦПК України обставиною, що має істотне значення слід вважати зміну ОСОБА_7 місця проживання, оскільки з настанням цієї обставини позивач ОСОБА_2 як батько ОСОБА_3 безпосередньо утримує його у повному обсязі. Доводи відповідача про неможливість звільнення позивача від обов`язку утримувати дитину, оскільки з огляду на частину 1 статті 188 Сімейного кодексу України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, тільки якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби, а інші підстави Сімейним кодексом України чи іншими законодавчими актами не передбачені, - є хибними та такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки у даному випадку спір стосується звільнення від сплати заборгованості за аліментами та звільнення від сплати на майбутнє аліментів на утримання одного з дітей на користь матері (відповідачки), а не звільнення позивача як батька від обов`язку утримувати дитину, яка проживає разом з ним.

Що стосується суми аліментів (конкретного розміру), від сплати якої позивач просив його звільнити (31 591,18 грн), то проведеним судом розрахунком встановлено, що фактично така сума заборгованості є більшою, аніж та, про звільнення від сплати якої просив позивач. Також, представницею позивача у судовому засіданні було повідомлено, що позивач сплачував аліменти вже після складення розрахунків, що містяться у матеріалах справи, та, відповідно, такі платежі не були враховані у розрахунках, що містяться у матеріалах справи. Крім того, у розрахунках державного виконавця маються неточності щодо сум заборгованостей на одні і ті ж самі дати, які суд не зміг усунути під час судового розгляду справи, зважаючи на пасивність сторін у цьому питанні. Зважаючи на принцип диспозитивності цивільного судочинства суд позбавлений права та можливості задовольнити позовні вимоги у більшому розмірі, аніж просив позивач, та з метою захисту інтересів дитини, яку наразі утримує позивач, суд уважає за необхідне звільнити позивача від сплати заборгованості за аліментами, починаючи з 07.03.2022, без зазначення конкретної суми, яку має право, можливість та обов`язок визначити самостійно державний виконавець на підставі матеріалів виконавчого провадження у відповідності до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо розміру аліментів, які просив позивач стягнути з відповідача у розмірі від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то суд першої інстанції виходив з того, що визначений позивачем розмір аліментів на утримання дитини у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) не суперечить положенням статей 182, 183 СК України. Проте, зважаючи на те, що позивачем не надано суду належних і достатніх доказів на підтвердження обставин, які у відповідності до ст.182 СК України підлягають врахуванню при визначенні розміру аліментів, а саме: стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, достатність заробітку (доходу) відповідача як платника аліментів тощо, суд першої інстанції не вбачає підстав для встановлення мінімального щомісячного розміру аліментів на рівні прожиткового мінімуму, як просив позивач, а вважає за можливе визначити стягнення у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. За таких обставин, наявні законні підстави для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам на утримання сина ОСОБА_3 , що утворилась за період з 07.03.2022 року, та для звільнення позивача від сплати аліментів на користь відповідача у подальшому, а також для стягнення аліментів з відповідачки на користь позивача у встановленому судом розмірі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ,посилаючись нанедоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно встановив, що спільна дитина проживає з батьком та знаходиться на його утриманні. Далі відповідач посилається на встановлені судом першої інстанції фактичні обставини відносно проживання дитини з батьком. Також зазначає, що до позову додані копії довідок зі школи та PESEL, виданий у Польщі. З аналізу діючого законодавства слідує, що стягувати аліменти у судовому порядку має виключно той з батьків, з якою дитина проживає. Вказує, що довідка зі шкоди та PESEL жодним чином не доводять проживання дитини позивачем. Суд першої інстанції безпідставно встановив, що проживання дитини з відповідачем є встановленим, незважаючи на відсутність у матеріалах справи взагалі будь-яких доказів цього. Жоден із цих документів не містить інформацію про місце проживання ані дитини, ані позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Осадча В.В. просить її залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. До відзиву надані документи на іноземній мові, без належного перекладу (а.с. 159,160).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 16.01.2024 року справа призначена до розгляду на 04.03.2024 року, без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с. 151).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 04.03.2024 року справа призначена до розгляду на 08.04.2024 року на 10-00 год., з повідомлення (виклику) учасників справи (а.с. 162).

У судове засідання до апеляційного суду не з`явилися учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 20.03.2024 року судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на їх офіційні електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 163-166) та відповідно доставлені до електронних скриньок, а також поштовим зв`язком. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення судової повістки 25.03.2024 року відповідач ОСОБА_1 25.03.2024 року особисто отримала її. 22.05.2024 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи у її відсутність. 08.04.2024 року до апеляційного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Осадчої В.В. про приєднання додаткових доказів та про розгляд справи у відсутність сторони позивача Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження від 27.04.2007 року, серія НОМЕР_1 , та від 23.10.2012 року, серія НОМЕР_2 (а.с. 9,10).

Судовим наказом Печенізького районного суду Харківської області від 16.01.2020 року у справі №633/9/20 наказано стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) з усіх видів доходів боржника щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 09.01.020 року, і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 96-97).

Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам від 29.03.2023 року, складеним старшим державним виконавцем Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції Халіною Наталією Семенівною, за боржником ОСОБА_2 станом на 29.03.2023 року рахується заборгованість з аліментів у розмірі 68 225,58 грн., що стягуються з нього на підставі судового наказу, виданого 22.01.2020 року Печенізьким районним судом Харківської області у справі №633/9/20. Відповідно до цього ж розрахунку, заборгованість позивача зі сплати аліментів станом на 01.03.2022 року становила 18 609,25 грн., а станом на 01.04.2022 року 22 733,58 грн. (а.с. 18).

Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам від 24.07.2023 року, складеним старшим державним виконавцем Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції Халіною Наталією Семенівною, за боржником ОСОБА_2 станом 24.07.2023 року рахується заборгованість з аліментів у розмірі 84 910,28 грн., що стягуються з боржника на підставі судового наказу, виданого 22.01.2020 року Печенізьким районним судом Харківської області у справі №633/9/20. Відповідно до цього ж розрахунку, заборгованість позивача зі сплати аліментів станом на 01.03.2022 року становила 21 727,92 грн., а станом на 01.04.2022 року 25 852, 25 грн. (а.с. 71), отже, є іншою (більшою) порівняно зі попереднім розрахунком.

Відповідно до відмітки у закордонному паспорті, ОСОБА_2 перетнув державний кордон України та 18.08.2021 року виїхав до Республіки Польща (а.с. 17 зворот).

Відповідно до довідки від 12.05.2022 року, виданої директором Початкової школи №13 ім. ЮНІСЕФ з відділами інтеграції в Белхатуві, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (рік народження, за доводами представника позивача, зазначено помилково 2008 замість 2007), відвідував 7 клас Початкової школи №13 ім. ЮНІСЕФ з філіями інтеграції у Белхатуві у період з 17.03.2022 року по 12.05.2022 року (а.с. 12,13).

Відповідно до довідки від 02.03.2023 року, виданої директором Початкової школи №12 ім. Корнелія Макушинського в Белхатуві, ОСОБА_9 у 2022/2023 навчальному році є учнем 8-d класу (а.с. 14,15).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27.02.1991 N 789-ХІІ, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За приписами частин другої та третьої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно зі ч. 1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

З аналізу вказаних норм Сімейного кодексу України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина, а сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно зі п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Верховний Суд у постанові від 22.11.2022 року у справі №188/1029/19 (провадження №61-11986св20) зазначив, що обов`язковою умовою для стягнення аліментів на дитину на користь одного з батьків є факт проживання з ним самої дитини, на утримання якої і стягуються аліменти.

Також Верховний Суд у постанові від 19.12.2022 року у справі №643/3223/21 зробив такі висновки, які є релевантними і до даної справи.

Вирішуючи спір у частині звільнення позивача від заборгованості по аліментам, суд виходив з положень частини 2 статті 197 Сімейного кодексу України про те, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з обставиною, що має істотне значення.

Припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів матері дитини. При цьому обов`язок батька платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Предметом позову у даній справі є звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 31 591,18 грн. (розрахованої станом на 24.07.2023 року) з 07.03.2022 року, які стягуються на підставі судового наказу, виданого 16.01.2020 року Печенізьким районним судом Харківської області у справі №633/9/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) з усіх видів доходів боржника щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 09.01.2020 року, і до досягнення дітьми повноліття; - звільнення ОСОБА_2 з 07.03.2022 року від сплати аліментів, які стягуються на підставі судового наказу, виданого 16.01.2020 року Печенізьким районним судом Харківської області у справі №633/9/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) зі всіх видів доходів боржника щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 09.01.2020 року, і до досягнення дітьми повноліття; - стягнення з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову, і до досягнення ним повноліття.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.08.2005 року, який рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 05.05.2020 року розірвано.

Від шлюбу сторони мають синів: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовим наказом Печенізького районного суду Харківської області від 16.01.2020 року у справі №633/9/20 наказано стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) з усіх видів доходів боржника щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 09.01.020 року, і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 96-97).

Станом на 29.03.2023 року ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів за період з грудня 2020 року року по березень 2023 року всього у розмірі 106 725,58 грн., що підтверджується довідкою старшого державного виконавця Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції Халіної Н.(а.с. 18).

Як встановлено колегією суддів і це вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідач не заперечує той факт, що старший син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з березня 2022 року проживає у Республіці Польща, там навчається у школі, але відповідач заперечує тк, що син проживає спільно з батьком та перебуває на його утриманні. Проте, відповідач не надала належних та допустимих доказів того, що син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є неповнолітнім, проживає окремо від батька та не перебуває на його утриманні.

Колегія суддів погоджується з мотивами суду першої інстанції про те, що на початку війни, що розпочалася повномасштабним вторгненням російської федерації в Україну 24.02.2022 року, населення України масово евакуйовалося у більш безпечні місця та країни, інколи, навіть без документів, без відміток у паспортах про дату перетину державного кордону (виїзду за межі України), що є загальновідомим фактом, і не потребує доведенню, тому позивач не може надати суду докази щодо фактичної дати перетину кордону неповнолітнім сином ОСОБА_10 саме 07.03.2022, а не в іншу дату. Проте, зважаючи на те, що відповідно до довідки з навчального закладу (а.с. 13), ОСОБА_6 приступив до навчання у м. Белхатув (Польща) 17.03.2022 року, то зазначена позивачем дата виїзду дитини за кордон - 07.03.2022 прийнята судом як дійсна.

Крім цього, до апеляційного суду сторона позивача додатково надала докази на спростування доводів апеляційної скарги, зокрема, заяву (на польській мові та її переклад) громадянина Республіки Польща ОСОБА_12 , номер НОМЕР_3 , про те, що він надає житло за адресою: АДРЕСА_1 , пану ОСОБА_13 з паспортом НОМЕР_4 , разом з сином ОСОБА_7 , паспорт № НОМЕР_5 . Контракт на проживання вказано в укладеному нотаріальному акті Реєстр А№4141/2022, складеному в ОСОБА_14 в період з 13.06.2022 року по 13.06.2024 року, з можливістю продовження за бажанням пана ОСОБА_2 . Також надано атестат про закінчення школи (початкова школа) на ім`я ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , номер НОМЕР_6 , який закінчив у 2022/2023 навчальному році Початкову шкоду №12 ім. Корнелія Макушинського у м. Белхатув Лодзинське воєводство, №5103 29.08.2023 року, та надано сертифікат ОСОБА_15 , згідно якого останній склав іспит за восьмий клас та отримав відповідні результати, ОСОБА_16 , 06.07.2023 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно встановив, що спільна дитина проживає з батьком та знаходиться на його утриманні, то ці доводи спростовуються доказами, що містяться у матеріалах справи, та додатковими доказами, наданими стороною позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що довідка зі шкоди та PESEL жодним чином не доводять проживання дитини позивачем, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем вони не спростовані, не надано належних та допустимих доказів того, що син ОСОБА_10 не проживає спільно з батьком та не перебуває на його утриманні. Син ОСОБА_10 є неповнолітнім та є очевидним, що не може проживати один без батьків в іншій державі - Республіці Польща.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно встановив, що проживання дитини з відповідачем є встановленим, незважаючи на відсутність у матеріалах справи взагалі будь-яких доказів цього, що жоден із цих документів не містить інформацію про місце проживання ані дитини, ані позивача, то ці доводи також не заслуговують на увагу з огляду на додаткові докази, які надані на спростування доводів апеляційної скарги, та підтверджують підстави позову та доводи сторони позивача.

Крім цього апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідач не брала участь у судових засіданнях суду першої інстанції, 21.06.2023 року від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності (а.с. 55), тобто відповідач не була позбавлена процесуальної можливості надати суду першої інстанції докази на підтвердження своїх доводів. Апеляційним судом, з урахуванням доводів апеляційної скарги та позиції відповідача, був здійснений перехід від «розгляду справи без виклику учасників» до «розгляду справи з викликом учасників справи», тобто, відповідачеві була забезпечена процесуальна можливість участі у судовому засіданні апеляційного суду із заслуховуванням її доводів, проте, відповідач надала апеляційному суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 02 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов