Постанова

Іменем України

30 січня 2023 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/2440/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ ФАРБИ УКРАЇНИ"

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва

від 14 серпня 2023 року

в складі судді Притули Н. Г.

у цивільній справі №761/11588/23 Шевченківського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ ФАРБИ УКРАЇНИ"

про визнання майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 майнове право на об`єкти незавершеного будівництва, а саме:

однокімнатну квартиру, будівельний номер АДРЕСА_1 , на земельній ділянці кадастровий номер :91:050:0046;

однокімнатну квартиру, будівельний номер АДРЕСА_2 , на земельній ділянці кадастровий номер :91:050:0046;

однокімнатну квартиру, будівельний номер АДРЕСА_3 , на земельній ділянці кадастровий номер :91:050:0046.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки не встановив обставин порушених прав позивача.

Зазначив, що суд першої інстанції, вважаючи визначений у договорах строк - 2 квартал 2016 року остаточним строком завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію, дійшов висновку про порушення відповідачем зазначеного строку, що є порушенням прав позивача, але не врахував, що буквальне тлумачення положень п. 2.4. Договорів свідчить про те, що сторони чіткого та остаточного терміну завершення будівництва і введення будинку в експлуатацію не визначили, а визначили лише запланований, тобто орієнтовний.

Звернув увагу, що Верховний Суд при розгляді справи №369/6303/19 в постанові від 22.07.2020 висловився щодо подібного за змістом пункту, а саме вказав, що не чітко визначено строк введення будинку в експлуатацію.

На думку скаржника, оскільки обставина про так зване порушення строку завершення введення будинку в експлуатацію є єдиною підставою позову, то відсутні підстави для задоволення такого позову.

Також акцентував увагу на тому, що оскільки суд встановив кінцевий строк виконання зобов'язання - 2 квартал 2016 року, то керуючись ст. 261 ЦК України та враховуючи заяву відповідача, повинен був відмовити в задоволенні позову, у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

За наведених обставин просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14.08.2023 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив, в якому посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.

Представник позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 19.12.2014 між ТОВ "ВКФ ФАРБИ УКРАЇНИ" (далі - Продавець) та ОСОБА_1 (далі - Покупець) було укладено Договір №13/2/ШК купівлі-продажу майнових прав, за яким об`єктом нерухомості, майнові права за яким передаються, є квартира, будівельний АДРЕСА_4 . Орієнтовна загальна вартість майнових прав складає 338 000 грн.

Згідно довідки про фінансування 100% майнових прав по договору №13/2/ШК від 19.12.2014 ОСОБА_1 сплатив продавцю 100% вартості майнових прав на об`єкт нерухомості: квартира, будівельний АДРЕСА_5 .

29 грудня 204 року між ТОВ "ВКФ ФАРБИ УКРАЇНИ" та ОСОБА_1 було укладено Договір №27/2/ШК купівлі-продажу майнових прав, за яким об`єктом нерухомості, майнові права за яким передаються, є квартира, будівельний АДРЕСА_2 . Орієнтовна загальна вартість майнових прав складає 340 119 грн.

Згідно довідки про фінансування 100% майнових прав по договору №27/2/ШК від 29.12.2014 ОСОБА_1 сплатив продавцю 100% вартості майнових прав на об`єкт нерухомості: квартира, будівельний АДРЕСА_2 .

Також 29.12.2014 між ТОВ "ВКФ ФАРБИ УКРАЇНИ" та ОСОБА_1 було укладено Договір №26/2/ШК купівлі-продажу майнових прав, за яким об`єктом нерухомості, майнові права за яким передаються, є квартира, будівельний АДРЕСА_3 . Орієнтовна загальна вартість майнових прав складає 341 168,75 грн.

Згідно довідки про фінансування 100% майнових прав по договору №26/2/ШК від 29.12.2014 ОСОБА_1 сплатив продавцю 100% вартості майнових прав на об`єкт нерухомості: квартира, будівельний АДРЕСА_3 .

Пунктом 2.4. кожного з Договорів визначено, що плановий термін будівництва та введення в експлуатацію Об`єкта капітального будівництва - 2 квартал 2016 року.

Правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються Законом України від 18 вересня 1991 року №1560-XII «Про інвестиційну діяльність» (далі - Закон №1560-XII).

Відповідно до частини п`ятої статті 7 Закону №1560-XII, інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій відповідно до законодавчих актів.

Згідно зі статею 4 Закону №1560-XII, об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь яке майно, а також майнові права.

Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майном як особливим об`єктом вважаються окрема сукупність речей, а також майнові права та обов`язки, при цьому майнові права визнаються речовими правами.

Згідно із частиною другою статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13 квітня 2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 виконав свої зобов'язання за договорами №13/2/ШК від 19.12.2014, №27/2/ШК від 29.12.2014 та №26/2/ШК від 29.12.2014 в повному обсязі, сплатив пайові внески у визначених договором сумах, у зв'язку з чим за умовами договорів набув майнових прав щодо об'єктів інвестування.

В свою чергу ТОВ "ВКФ ФАРБИ УКРАЇНИ", як свій вклад за договорами пайової участі у будівництві прийняло на себе зобов'язання завершити будівництво вказаного будинку у визначений строк та ввести в експлуатацію.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, висновок суду про те, що до завершення будівництва об`єкта нерухомості, а саме трьох квартир за адресою: АДРЕСА_6 , та введення його в експлуатацію позивачу, як інвестору належать майнові права на цей об`єкт, є правильним.

Таким чином, установивши, що відповідач не виконував належним чином узятих на себе зобов`язань, а також, враховуючи, що будинок по АДРЕСА_6 на той час не було введено в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

До того ж, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції врахував правову позицію, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду в аналогічних правовідносинах в постанові від 09.10.2019 у справі №761/28769/13-ц.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Звертаючись з апеляційною скаргою, відповідач посилався на те, що суд першої інстанції, з огляду на те, що кінцевий строк введення будинку в експлуатацію - 2 квартал 2016 року та з урахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності, повинен був відмовити в задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апеляційної скарги, оскільки пунктом 8.1. кожного з трьох договорів, укладених між сторонами, визначено, що Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами або їх уповноваженими представниками і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за договором.

З урахуванням пункту 8.1., укладених між сторонами договорів, в яких сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором, та виходячи з того, що відповідач умов договорів та своїх зобов`язань не виконав, оскільки у визначений в договорі термін не здав будинок в експлуатацію, то строк виконання зобов`язання не закінчився, а отже доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності є безпідставними.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 04.02.2021 у справі №607/1579/19 з тотожними обставинами.

Інші доводи апеляційної скарги висновку суду про задоволення позову не спростовують та за своїм змістом є аналогічними доводам відповідача, викладеним у відзиві на позовну заяву, яким суд першої інстанції врахував при ухваленні рішення. Тому такі доводи апеляційної скарги не потребують додаткового правового аналізу з боку суду апеляційної інстанції.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ ФАРБИ УКРАЇНИ" - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 31 січня 2024 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська