КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи 756/7674/23 Головуючий у суді першої інстанції - Тиха О.О.
Номер провадження № 22-ц/824/6288/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення коштів, відповідно до якого просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 80 358,72 грн, які складаються з: 41 112 грн, сплачених згідно з довідкою АТ «Універсал Банк» від 26 травня 2023 року, 15 200 грн, сплачених згідно чеку №46736 від 27 січня 2022 року, 7 930 грн, сплачених згідно чеку №46737 від 27 січня 2022 року, 13 825,13 грн втрат від інфляції згідно ст.625 ЦК України, 2 291,59 грн трьох відсотків річних згідно ст.625 ЦК України. Також ОСОБА_1 просив стягнути понесені судові витрати на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 27 січня 2022 року між дружиною ОСОБА_1 , яка є третьою особою у справі - ОСОБА_3 , та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» був укладений Договір № 75Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Просто пологи» (далі - Договір ведення пологів), відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачу кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у ведення пологів пацієнта в обсязі та на умовах, передбачених Договором та Додатками до нього, у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги.

Вказано, що 27 січня 2022 року позивач з метою забезпечення виконання платіжних зобов`язань ОСОБА_3 за Договором ведення пологів, уклав з АТ «Універсал Банк» кредитний договір за послугою «Покупка частинами», відповідно до якого АТ «Універсал Банк» перерахував на рахунок ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» грошові кошти в розмірі 41 112 грн.

Крім того, 27 січня 2022 року ОСОБА_3 уклала з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» Додаткову угоду № 1 до Договору ведення пологів, за умовами якої медичний заклад, за побажанням пацієнта, повинен був призначити лікаря ОСОБА_4 для індивідуального проведення пологів.

В позовній заяві зазначено, що послуги за вказаною Додатковою угодою були сплачені позивачем 27 січня 2022 року, що підтверджується чеком № 46736 від 27 січня 2022 року.

Окрім того, ОСОБА_3 було замовлено послуги додаткового перебування в післяпологовій палаті та розширеного генетичного скринінгу на 42 спадкових захворювання обміну речовин, який мав бути виконаний після народження дитини на загальну суму 7 930 грн, які були сплачені відповідно до рахунку-фактури №70759 від 27 січня 2022 року, що підтверджується чеком № 46737 від 27 січня 2022 року.

Позивач посилається на те, що у зв`язку з воєнними діями ОСОБА_3 була змушена народжувати дитину в іншому місті, тож жодних послуг від ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», передбачених договором, вона не отримувала.

З заявою про повернення сплачених грошових звертався як позивач, так і ОСОБА_3 .

Також в позові вказано, що 24 березня 2022 року надійшов лист ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», яким повідомлено про отримання листа з запитом про розірвання договору та повернення грошових коштів.

Крім того, позивачем на юридичну адресу ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» було направлено досудову вимогу щодо повернення сплачених грошових коштів, яка була отримана відповідачем.

Вказано, що до теперішнього часу відповідачем сплачені на його користь позивачем кошти не повернуто, незважаючи на неодноразові звернення позивача, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з позовом.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що відповідач по справі не заперечує факт того, що позивач ОСОБА_1 сплатив на користь відповідача грошові кошти на виконання договору, укладеного його дружиною ОСОБА_3 та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» у розмірі 64 242 грн.

Доводами апеляційної скарги є те, що відповідно до положень п.10.1 укладеного Договору ведення пологів передбачено, що вказаний договір може бути достроково припинений у випадку, зокрема, якщо неможливість виконати договір медичним закладом виникла з вини пацієнта (пацієнт провів пологи в іншому лікувальному закладі або місці).

Крім того, апелянт також вважає, що сплачені позивачем кошти набули статусу безпідставних з дати народження дитини та підлягають поверненню згідно зі статтею 1212 ЦК України й підлягають поверненню саме платнику, а не стороні припиненого договору.

Апелянт також вважає, що посилання відповідача на обставини форс-мажору (навіть якби такі було доведено належним чином) є підставою для звільнення від відповідальності, а не підставою для залишення у розпорядженні відповідача невідпрацьованих авансованих платежів. Крім того, апелянт вважає, що відповідачем не було доведено в ході розгляду справи впливу форс-мажорних обставин на повернення позивачу сплачених грошових коштів.

Крім того, апелянт звертає увагу, що не повернення відповідачем грошових коштів зумовило для позивача понесення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, а також витрати на правничу допомогу, які в загальному розмірі становлять 11 800 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи вище викладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просила скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2023 року та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог, а також вирішити питання судових витрат як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 27 січня 2022 року між дружиною позивача, яка є третьою особою у справі - ОСОБА_3 , та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» був укладений Договір № 75Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Просто пологи» (далі - Договір ведення пологів), п. 2.1 якого передбачено, що медичний заклад приймає на себе зобов`язання надати пацієнту кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів пацієнта, на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів прийнятих в Медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених договором та додатками до нього, а пацієнт зобов`язується прийняти медичну допомогу за даним договором та забезпечити її оплату у строк та спосіб, визначені даним договором (а.с.13-20).

Відповідно до положень 3.3. вказаного вище договору передбачено, що пацієнт зобов`язаний, зокрема, оплатити вартість медичної допомоги, що надається відповідно до умов цього договору самостійно або забезпечити оплату медичної допомоги платником, у разі якщо умовами договору платником визначено іншу особу.

Відповідно до п. 8.1 Договору ведення пологів вартість послуг становить 41 112 грн, яка відповідно до п. 8.4 сплачується пацієнтом одноразово у формі 100 % передплати в день підписання Договору.

Пунктом 11.2 Договору ведення пологів визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання із врахуванням вимог п. 8.4 Договору, і діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Згідно з п. 10.1 Договору ведення пологів, він може бути достроково припинений з ініціативи пацієнта за умови письмового повідомлення медичного закладу із зазначенням причин розірвання Договору. В такому випадку договір вважається розірваним через 5 робочих днів з моменту отримання повідомлення пацієнта, при цьому, пацієнту, на його вимогу, повертається сплачена за Договором сума вартості Договору, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

У разі розірвання Договору до закінчення терміну його дії за ініціативою пацієнта або медичного закладу, а також внаслідок медичних показань, що свідчать про недоцільність або неможливість надання подальшої медичної допомоги, пацієнту протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту розірвання/припинення Договору повертається сплачена за договором сума вартості медичної допомоги, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

Крім того, передбачено, що дія договору припиняється також у разі, якщо неможливість виконати Договір медичним закладом виникла з вини пацієнта (пацієнт провів пологи в іншому лікувальному закладі або місці). В такому випадку пацієнту, на його вимогу, повертається сплачена за Договором сума вартості Договору, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

Крім того, 27 січня 2022 року між ОСОБА_3 та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», в особі агента ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», укладено Договір добровільного медичного страхування № 7619/999/318/210003618, відповідно до умов якого позивач застрахувалась на випадок настання страхових випадків, передбачених договором, сума страхового платежу - 1 800 грн; вигодонабувачем визначено страхувальника; строк дії договору - до 27 січня 2023 року (а.с.64-68).

Згідно з рахунком-фактурою № 70761 від 27 січня 2022 року вартість послуги «родопоміч через природні родові шляхи при одно плодовій вагітності» з урахуванням знижки складає 39 312 грн, сума страхового платежу «Безпечні пологи розширена» складає 1 800 грн, всього 41 112 грн (а.с.22).

27 січня 2022 року позивач ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання платіжних зобов`язань ОСОБА_3 за Договором ведення пологів уклав з АТ «Універсал Банк» кредитний договір за послугою «Покупка частинами», відповідно до якого АТ «Універсал Банк» перерахував на рахунок ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» грошові кошти в розмірі 41 112 грн, що підтверджується Довідкою від 26 травня 2023 року, наданою АТ «Універсал Банк» (а.с.23).

Крім того, 27 січня 2022 року ОСОБА_3 уклала з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» Додаткову угоду № 1 до Договору ведення пологів, за умовами якої медичний заклад, за побажанням пацієнта, повинен був призначити лікаря ОСОБА_4 для індивідуального проведення пологів (а.с.21).

Відповідно до положень п.2 Додаткової угоди №1 сторони узгодили, що дана послуга сплачується пацієнтом додатково, в сумі 15 200 грн одноразово у формі 100% передплати, в день підписання даної додаткової угоди.

Послуги за вказаною Додатковою угодою були сплачені 27 січня 2022 року, що підтверджується чеком № 46736 від 27 січня 2022 року (а.с.24).

Окрім того, ОСОБА_3 було замовлено послуги додаткового перебування в післяпологовій палаті та розширеного генетичного скринінгу на 42 спадкових захворювання обміну речовин, який мав бути виконаний після народження дитини на загальну суму 7 930 грн, які були сплачені відповідно до рахунку-фактури № 70759 від 27 січня 2022 року, що підтверджується чеком № 46737 від 27 січня 2022 року (а.с.25).

З матеріалів справи вбачається, що 24 березня 2022 року ОСОБА_3 зі своєї електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 направила лист відповідачу з проханням повернути грошові кошти, сплачені відповідно до Договору ведення пологів № 75Р/01/2022 від 27 січня 2022 року, Додаткової угоди № 1 до Договору ведення пологів та додаткові послуги (а.с.28).

З відповіді ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» вбачається, що вказана заява була отримана того ж дня, тобто 24 березня 2022 року, та питання щодо повернення грошових коштів вирішується, проте станом на день звернення з вказаним позовом відповідачем кошти, сплачені за договором, укладеним з ОСОБА_3 , не повернуто (а.с.27-29).

Крім того, позивачем також було надано документи, що підтверджуються факт того, що ОСОБА_3 народила дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в Королівстві Норвегія в м. Осло (а.с.30-33).

Позивачем також було надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку досудову вимогу про повернення сплачених грошових коштів за укладеними договорами, яка була отримана відповідачем 30 травня 2023 року (а.с.34-35).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено та який діє на день ухвалення рішення.

У наданому листі Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору (а.с.95).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , мотивував своє рішення тим, що сторонами укладеного договору є ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та третя особа ОСОБА_3 (пацієнт), отже між ними виникли зобов`язальні (договірні правовідносини), а Розділом № 10 Договору «Дострокове припинення, розірвання Договору» передбачено повернення сплаченої грошової суми саме пацієнту. Суд також вказав, що до даних правовідносин неможливо застосувати положення статті 1212 ЦК України, оскільки позивач перерахував кошти на виконання умов договору, а кошти, які позивач просить стягнути, набуті відповідачем за наявності правової підстави (Договору № 75Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Просто пологи»), їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції також зазначив, що з позовної заяви встановлено, що звертаючись з позовом позивач ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» грошові кошти, посилаючись на невиконання відповідачем умов Договору ведення пологів від 27 січня 2022 року, однак суд дійшов висновку, що такі позовні вимоги безпідставні, оскільки вказаний договір був укладений між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та третьою особою у даній справі - ОСОБА_3 , а оскільки позивач ОСОБА_1 не є стороною даного договору, тому відсутні підстави для стягнення грошових коштів за невиконання умов договору відповідачем на користь позивача.

Апеляційний суд не може повністю погодитись із вказаним рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до положень статті 610-611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (статті 617 ЦК України).

Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Так, судом встановлено та сторонами по справі не заперечується факт того, що між ОСОБА_3 та відповідачем було укладено договір Договір № 75Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Просто пологи».

Крім того, як вбачається із поданих письмових пояснень відповідача ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», які були подані до суду апеляційної інстанції, відповідач підтверджує факт того, що позивач ОСОБА_1 виступив платником для третьої особи ОСОБА_3 та сплатив на користь ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» грошові кошти у загальному розмірі 62 442 грн.

Матеріалами справи також підтверджується й відповідачем не заперечується, що позивач ОСОБА_1 сплатив повну вартість послуг, відповідно до умов укладеного договору.

Щодо посилання відповідача на обставини непереборної сили, а саме військова агресія російської федерації проти України, то апеляційний суд керується наступним.

Так, відповідачем було надано лист Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, де вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору (а.с.95).

Визначення обставин непереборної сили міститься в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Відповідно до положень ч.2 ст.14-1 вказаного вище закону Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною першою цієї статті встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19 серпня 2022 року у справі №908/2287/17, зазначив, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати (пункт 75).

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних (пункт 76).

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (пункт 77).

Разом з тим, для звільнення себе від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідач зобов`язаний був надати не лише сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), (в даному випадку лист Торгово-промислової палати України), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, підтвердити, що за місцем знаходженням ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» відбувались бойові дії, медичний заклад не мав можливості здійснювати свою діяльність й дружина позивача ОСОБА_3 , у зв`язку із вказаним, не змогла отримати послуги по спостереженню вагітності.

Сторони погодили порядок засвідчення таких обставин. Зокрема, визначили, що сторона, для якої настали форс-мажорні обставини, зобов`язана, зокрема, повідомити іншій стороні про виникнення таких обставин. І прямо обумовили, що даний факт має бути належним чином засвідченим.

Так, відповідачем не було дотримано умов укладеного сторонами договору від 24 січня 2022 року, зокрема, п. 9.5 Договору, в якому зазначено, що сторона, яка не може виконувати свої договірні відносини, внаслідок обставин, зазначених у п. 9.4 Договору (форс-мажорні обставини) повинна проінформувати про це іншу сторону, а також належним чином цей факт підтвердити.

Належних та допустимих доказів того, що відповідач звертався безпосередньо до ОСОБА_1 чи ОСОБА_3 із таким повідомленням про настання обставин непереборної сили матеріали справи не містять.

За відсутності належним чином підтвердженого факту повідомлення ОСОБА_3 про настання форс-мажорних обставин, апеляційний суд доходить висновку, що відповідачем було порушено умови укладеного сторонами договору.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до статті 617 ЦК України обставини непереборної сили, звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення.

Наявність форс-мажорних обставин у відповідача, не позбавляє позивача права на повернення сплачених ним грошових коштів з підстав припинення зобов`язання та ненадання відповідних послуг.

Таким чином, обґрунтованими є позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача на його користь сплачених грошових коштів у розмірі 64 242 грн.

Крім того, сторони договору від 27 січня 2022 року також передбачили, що дія цього договору може бути достроково припинена у випадку, зокрема, з ініціативи пацієнта за умови письмового повідомлення медичного закладу шляхом написання заяви на ім`я головного лікаря медичного закладу із зазначенням причин розірвання договору. В такому випадку договір вважається розірваним через 5 робочих днів з моменту отримання відповідного повідомлення пацієнта. В такому випадку пацієнту на його вимогу повертається сплачена за договором сума, за відрахуванням вартості фактично наданої медичної допомоги пацієнту; дія цього договору припиняється у разі, якщо неможливість виконати договір медичним закладом виникла з вини пацієнта (пацієнт провів пологи в іншому лікувальному закладі або місці). В такому випадку пацієнту, на його вимогу, повертається сплачена сума, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги (п.10.1 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що 24 березня 2022 року ОСОБА_3 зі своєї електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 направила лист відповідачу з проханням повернути грошові кошти, сплачені відповідно до Договору ведення пологів № 75Р/01/2022 від 27 січня 2022 року, Додаткової угоди № 1 до Договору ведення пологів та додаткові послуги (а.с.28).

З відповіді ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» вбачається, що вказана заява була отримана того ж дня, тобто 24 березня 2022 року, та питання щодо повернення грошових коштів вирішується, проте станом на день звернення з вказаним позовом відповідачем кошти, сплачені за договором, укладеним з ОСОБА_3 , не повернуто (а.с.27-29).

Оскільки ОСОБА_3 повідомила відповідача про розірвання договору 24 березня 2022 року, то укладені договори вважаються розірваними через 5 робочих днів, а саме з 01 квітня 2022 року та саме з 01 квітня 2022 року у відповідача виникло зобов`язання з повернення коштів.

Переглядаючи оскаржуване рішення в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, апеляційний суд керується наступним.

Згідно приписів ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідачем не було своєчасно виконано грошове зобов`язання з повернення коштів за укладеними договорами з ОСОБА_3 , то існують правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача, крім основної суми заборгованості, трьох відсотків річних та інфляційних втрат від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 01 квітня 2022 року по 08 червня 2023 року.

У постанові Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі № 910/9258/20 суд послався на раніше сформульований у цілій низці своїх постанов висновок, відповідно до якого: засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на ТПП України та уповноважені нею регіональні ТПП; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання - саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору, отже, навіть у разі наявності сертифікату ТПП України про форс-мажор суд оцінюватиме цей доказ у сукупності з іншими.

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 922/2394/21 також зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Відповідач, заперечуючи проти доводів позову та апеляційної скарги і вказуючи на те, що з березня 2022 року робота пологового будинку була вимушено припинена через російську агресію та введення воєнного стану на території України, надання пологовим будинком медичної допомоги пораненим військовослужбовцям, територіальній обороні, мирним жителям, породіллі, обстріли будівлі пологового будинку, не мотивує та не обґрунтовує як саме вказані обставини вплинули на виконання обов`язку саме з повернення позивачу коштів.

Таким чином, до стягнення також підлягають три відсотки річних та інфляційні втрати.

Сума боргу відповідача перед позивачем становить 64 242 грн.

Розрахунок інфляційних збитків здійснюється за формулою:

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період

[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

У період з 01.04.2022 року по 08.06.2023 року індексація на суму 64 242,00 грн. [Сукупний індекс інфляції] = 103,10% ? 102,70% ? 103,10% ? 100,70% ? 101,10% ? 101,90% ? 102,50% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,80% ? 100,70% ? 101,50% ? 100,20% ? 100,50% = 122,128% (за період Квітень 2022 - Травень 2023)

[Інфляційні нарахування] = 64 242,00 грн. (сума боргу) ? 122,128% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 64 242,00 грн. (сума боргу) = 14 215,47 грн.

За період з 01 квітня 2022 року по 08 червня 2023 року розмір інфляційних збитків становить - 14 215,47 грн.

Оскільки позивачем було заявлено вимогу про стягнення інфляційних збитків у розмірі 13 825,13 грн, то до стягнення підлягає сума, заявлена позивачем у поданій позовній заяві.

Формула розрахунку трьох відсотків річних:

[Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Період розрахунку: з 01.04.2022 року по 31.12.2022 року - 275 днів

[Проценти] = 64 242,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 275 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1 452,05 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2023 року по 08.06.2023 року - 159 днів

[Проценти] = 64 242,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 159 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 839,55 грн.

За період з 01 квітня 2022 року по 08 червня 2023 року розмір трьох відсотків річних становить - 2 291,60 грн ( 1452,05 + 839,55).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, судом неправильно застосовані норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 в поданій апеляційній скарзі просив здійснити розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_1 в суді першої та апеляційної інстанції представляв адвокат Кравинська Ю.В., що підтверджується ордером серії АІ №1401146 від 26 травня 2023 року (а.с.39).

Також в матеріалах справи міститься копія свідоцтва ОСОБА_2 на право заняття адвокатською діяльністю серії КС №10341/10 від 08 листопада 2021 року (а.с.40).

Крім того, на підтвердження своїх повноважень ОСОБА_2 надала також копію Договору №25/05/2023/1 про надання правової допомоги від 25 травня 2023 року, укладеного з ОСОБА_1 , згідно умов якого клієнт доручає, а адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу, яка полягає у складанні документів, представництві та захисті інтересів клієнта, виконанні усіх інших передбачених законодавством України дій з усіх питань, які виникають в ході повернення клієнту (стягнення на користь клієнта) грошових коштів з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» (а.с.36-37).

Відповідно до положень п.4.1 Договору сторони узгодили, що вартість послуг правничої допомоги за даним договором та порядок оплати визначається Протоколом погодження, який є невід`ємною частиною цього договору після його підписання сторонами.

Також представником позивача було надано Протокол погодження від 25 травня 2023 року, згідно якого сторонами було погоджено вартість послуг, які може отримати клієнт: складання досудової вимоги про повернення грошових коштів - 1 800 грн; складання позовної заяви - 3 700 грн; представництво інтересів в суді - 2 400 грн; складання заяв, клопотань з процесуальних питань незначної складності - 700 грн; складання письмових заяв та клопотань - 1 600 грн; складання відповіді на відзив - 2 700 грн; відправка поштової кореспонденції - 100 грн; складання апеляційної скарги - 3 600 грн; складання відзиву на апеляційну скаргу - 2 800 грн; складання заяви про примусове виконання рішення до органів ДВС чи приватного виконавця - 1 500 грн; винагорода за досягнення позитивного для клієнта рішення - 5 000 грн (а.с.38).

В матеріалах справи містяться копії платіжних інструкцій від 25 травня 2023 року на суму 1 800 грн та від 07 червня 2023 року на суму 3 700 грн, що були сплачені ОСОБА_1 за надані послуг представнику ОСОБА_2 (а.с.41-42).

Крім того, позивачем також було надано платіжну інструкцію від 09 серпня 2023 року на суму 2 700 грн, як підтвердження оплати послуг адвоката (а.с.98).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства»).

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»)

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

У статті 133 ЦПК України перелічено види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Оскільки за результатами апеляційного розгляду апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , а також враховуючи принцип співмірності та об`єктивності, апеляційний суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 11 800 грн судових витрат на правничу допомогу.

В частині вирішення питання судового збору, то оскільки за подачу позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 703,60 грн, а за подачу апеляційної скарги - 1 610,40 грн, що разом становить 2 684 грн, то вказаний розмір судового збору підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача по справі.

Відповідно до положень частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (, 04075, м. Київ, вул. Квітки Цісик, буд.56) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) грошові кошти у розмірі 64 242 грн, інфляційні втрати у розмірі 13 825,13 грн, три відсотки річних у розмірі 2 291,60 грн, що разом становить 80 358,73 грн (вісімдесят тисяч триста п`ятдесят вісім гривень сімдесят три копійки).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (, 04075, м. Київ, вул. Квітки Цісик, буд.56) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати в розмірі 14484 грн. ( чотирнадцять тисяч чотириста вісімдесят чотири гривні), із яких 11 800 грн (одинадцять тисяч вісімсот гривень) витрат по сплаті правничої допомоги та 2 684 грн. витрат по сплаті судового збору

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Текст постанови складено 31 січня 2024 року.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв