Справа № 345/1351/23
Провадження № 22-ц/4808/225/24
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

секретаря Струтинської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 14 листопада 2023 року, в складі судді Якиміва Р.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров`я,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров`я.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14.10.2017 року біля 11.00 год. по вул. Смольського в м. Калуш, неподалік церкви відповідач вступив з ним в словесний конфлікт, в ході якого наніс йому тілесні ушкодження, а саме схопив його за палець, який сильно стиснув, після чого наніс йому лівою рукою два удари в область голови, які відповідно до висновку експерта №44/275-17 р.-Д від 05.02.2018 відносяться до легких тілесних ушкоджень та тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

Внаслідок заподіяння відповідачем тілесних ушкоджень, він змушений був пройти лікування, на яке витратив - 1 324, 25 грн.

Крім того, внаслідок злочинних дій ОСОБА_1 йому було завдано моральних збитків. Зокрема, з часу отримання травм він перебував у пригніченому стані та в розпачі. Під час лікування переніс фізичну біль та нервові потрясіння. Дані події негативно вплинули на його побут, тривалий час він не міг виконувати домашню роботу, оскільки болі в пальці тривалий час не проходили, а через травми ока та носа він міг стати інвалідом. Моральну шкоду оцінює в 20 000,00 грн.

По вказаному факту нанесення тілесних ушкоджень, відносно ОСОБА_1 було порушене кримінальне провадження за ч.1 ст.122 КК України. Проте кримінальне провадження розглядалось тривалий час та ухвалою суду від 07.03.2023 року, яка набрала законної сили 14.03.2023 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, кримінальне провадження відносно нього закрито, а цивільний позов залишено без розгляду.

Оскільки відповідач в добровільному порядку завдану ним шкоду не відшкодував просив задовольнити позовні вимоги та стягнути відповідача на його користь 1 324, 25 грн матеріальної шкоди, 20 000,00 грн моральної шкоди та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 14 листопада 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 324, 25 грн матеріальної шкоди, 8 000,00 грн моральної шкоди та 7 585,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що неправомірними діями відповідача які виразились у нанесенні тілесних ушкоджень позивачу, останньому заподіяно матеріальну та моральну шкоду.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що даний позов був пред`явлений в рамках кримінального провадження №0001430 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, тобто в заподіянні середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що підтверджено висновком експерта №44/275-17р.-Д від 05.02.2018 року.

Апелянт вважає, що в рамках даного кримінального провадження не було доведено ні факту заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, ні факту того, що такі ушкодження були нанесені ОСОБА_1 . Крім того, не підтверджені заявлені позивачем витрати на лікування та наявності моральних страждань.

Згідно довідки Калуської ЦРЛ №3332 від 15.10.2017 року, ОСОБА_2 звертався до Калуської ЦРЛ за медичною допомогою де був оглянутий нейрохірургом і травматологом та проведено рентгенологічне дослідження. Згідно з рентгенограмою №9419 від 19.10.2017 року правої китиці у двох проекціях кісткових пошкоджень виявлено не було. Гіпс на пошкоджений палець ніхто не наносив.

Крім того, з метою встановлення факту перелому головки середньої фаланги другого пальця правої китиці, було призначено комісійну судово-медичну експертизу. За результатами наявних у справі документів 01.03.2022 року був складений висновок комісійної судово-медичної експертизи №45. При цьому варто відзначити, що такий тривалий строк проведення експертизи та непевність висновку пов`язана з тим, що ОСОБА_3 на неодноразові виклики до експертної установи не з`являвся, повторно зробити рентген-знімок пошкодженого пальця відмовився.

Зазначив, що кримінальне провадження в справі закрито за його клопотанням за строками згідно ст. 49 КК України, оскільки він є пенсіонером, інвалідом другої групи і тривалий судовий розгляд справи, який виник з вини позивача потребував значної затрати як матеріальних ресурсів так і моральних сил.

Таким чином, в рамках даного кримінального провадження не було доведено ні факт заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, ні факт того, що такі ушкодження були нанесені ОСОБА_1 .

Зазначив, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження понесених ним моральних страждань, а також те, що такі страждання стали наслідком дій відповідача.

Правом на подачу відзиву відповідач ОСОБА_2 не скористався, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання про перенесення розгляду справи, оскільки за станом здоров`я не може взяти участь у справі.

Оскільки доказів щодо стану здоров`я позивач суду не надав, а також не забезпечив явку свого представника, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, прояснення апелянта та його представника, перевіривши матеріали справи, наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення вищезазначеним вимогам закону відповідає.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , суд виходив із того, що позивачу заподіяно шкоду протиправними діями відповідача, між протиправною поведінкою відповідача і шкідливими наслідками встановлено причинний зв`язок, у вчиненні протиправних дій встановлена вина відповідача, так як кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку зі спливом строків давності та звільненням від кримінальної відповідальності, тобто за нереабілітуючими обставинами.

Суд дійшов висновку, що відшкодуванню підлягає завдана позивачу матеріальна шкода в розмірі 1324,25 грн понесених витрат на лікування, а також моральна шкода у розмірі 8000 грн, яка є співмірною понесеним позивачем стражданням, внаслідок скоєння відповідачем відносно нього кримінального правопорушення.

Суд також стягнув з відповідача на користь позивача 7 585 грн витрат на професійну правничу допомогу.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 14.10.2017 року спричинив ОСОБА_2 тілесні ушкодження у вигляді черезсуглобового краєвого перелому головки середньої фаланги другого пальця правої китиці без зміщення кісткових уламків, які згідно висновку експерта № 44/275-17р.-Д від 05.02.2018 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечним для життя в момент спричинення, а також синець в ділянці правого ока та садно в ділянці спинки носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 березня 2023 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно нього за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України закрито.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої злочином залишено без розгляду.

23 березня 2023 року ОСОБА_2 в порядку цивільного судочинства пред`явив позов до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди у розмірі 21324,25 грн.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Завдання майнової шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частина друга цієї статті визначає, що збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, не лише вирок, але і ухвала про закриття кримінального провадження із звільненням від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду у цивільному провадженні виключно в питаннях, чи мало місце діяння (кримінальне правопорушення) та чи вчинене воно цією особою.

У справі, яка переглядається, установлено, що ухвалою від 07 березня 2023 року, яка набрала законної сили 14 березня 2023 року ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, кримінальне провадження відносно нього закрито.

Таким чином у відповідності до положень ч.6 ст. 82 ЦПК України, ухвала суду про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 є обов`язковою у питанні чи мали місце неправомірні дії та чи вчинені вони відповідачем.

Отже обставини про те, що ОСОБА_1 спричинив ОСОБА_2 тілесні ушкодження у вигляді черезсуглобового краєвого перелому головки середньої фаланги другого пальця правої китиці без зміщення кісткових уламків, які згідно висновку експерта № 44/275-17р.-Д від 05.02.2018 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечним для життя в момент спричинення, а також синець в ділянці правого ока та садно в ділянці спинки носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень є встановленими у кримінальному провадженні та доказуванню у даній справі не підлягають.

Відповідач ОСОБА_1 у рамках кримінального провадження відносно нього, заявив клопотання звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення від кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, що не відноситься до реабілітуючи підстав та не наполягав на розгляді справи з метою довести свою невинність у даному кримінальному правопорушенні.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги про те, що в рамках кримінального провадження не було доведено ні факту заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, ні факту того, що такі ушкодження були нанесені ОСОБА_1 є безпідставними та фактично стосуються обґрунтованості ухвали суду у кримінальному провадженні.

Заподіяна позивачу матеріальна шкода у розмірі 1324 грн документально підтверджена витратами на придбання ліків відповідно до приписів лікаря та проходження повторного рентгену.

Заперечень щодо розміру стягнутої матеріальної шкоди апеляційна скарга не містить.

Відповідно до статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як установлено ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у перебуванні останнього в стресовому та пригніченому стані через нанесення йому відповідачем тілесних ушкоджень у вигляді перелому пальця та саден в ділянці правого ока та носа.

Оскільки позивач ОСОБА_2 , людина похилого віку (1932 року народження), переніс фізичний біль та психологічні переживання, у зв`язку з отриманими ушкодженнями перебував на лікуванні, відчував незручності в побуті, витрачав час та докладав додаткових зусиль для відновлення й організації звичайного способу свого життя, який було порушено внаслідок дій ОСОБА_1 , то суд обґрунтовано виходячи із засад розумності та справедливості дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 грн, стягнувши таку шкоду у розмірі 8000 грн, як достатню грошову компенсацію за завдану моральну шкоду.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження понесених позивачем моральних страждань, оскільки вказані обставини підтверджені матеріалами справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним по справі доказам, постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування згідно положень ст. 376 ЦПК України не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 14 листопада 2023 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, у випадках передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2024 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин