справа № 756/7263/19 головуючий у суді І інстанції Шевчук А.В.
провадження № 22-ц/824/50/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Волощуком Володимиром Вікторовичем, на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 04 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до своєї доньки ОСОБА_3 та свого колишнього зятя ОСОБА_1 про стягнення боргу за договорами позики, у якому просив стягнути з останніх у солідарному порядку загальну суму боргу в національній валюті України в розмірі 2 898 593, 54 грн., що складається: з 2 515 643 грн. 80 коп. - основного боргу, 87 254 грн. 94 коп. - 3% річних, інфляційних втрат у розмірі 259 521 грн. 76 коп. та пені у розмірі 36 173 грн. 04 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачі, перебуваючи в шлюбі, на благоустрій спільного майна взяли у нього в борг 13 грудня 2010 року 50 000,00 доларів США, які були зобов`язані повернути в строк до 13 грудня 2017 року, 07 травня 2012 року взяли в борг у позивача 35 000,00 доларів США з терміном повернення вказаної суми до 07 травня 2018 року, а 20 листопада 2013 року взяли в борг у позивача 10 000,00 доларів США строком до 25 грудня 2018 року.

Вказані договори позики були оформлені борговими розписками за особистими підписами позичальників у присутності свідків.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано, а рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року здійснено поділ спільного майна подружжя із визначенням часток кожного. При цьому, за твердженням позивача, відповідачі й досі не дійшли згоди щодо своїх часток у сплаті боргу та поверненні коштів за договорами позики. З огляду на зазначене, позивач просив про задоволення позовних вимог.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 04 липня 2023 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 662 011 (шістсот шістдесят дві тисячі одинадцять) грн. 52 коп., які є частиною від суми позики за борговою розпискою від 13.12.2010 року по курсу валют до Долара США станом 05.05.2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 3% річних із суми стягнутої заборгованості за борговою розпискою від 13.12.2010 року по курсу валют до Долара США станом 05.05.2019 року у розмірі 28 021 (двадцять вісім тисяч двадцять одну) грн. 88 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 463 408 (чотириста шістдесят три тисячі чотириста вісім) грн. 68 коп., які є частиною від суми позики за борговою розпискою від 07.05.2012 року по курсу валют до Долара США станом 05.05.2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 3% річних із суми стягнутої заборгованості за борговою розпискою від 07.05.2012 року по курсу валют до Долара США станом 05.05.2019 року у розмірі 14 092 (чотирнадцять тисяч дев`яносто дві) грн. 63 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 4 802 (чотири тисячі вісімсот дві) грн., в рахунок компенсації половини сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

В задоволенні решти вимог до ОСОБА_1 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 662 011 (шістсот шістдесят дві тисячі одинадцять) грн. 52 коп., які є частиною від суми позики за борговою розпискою від 13.12.2010 року по курсу валют до Долара США станом 05.05.2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 3% річних із суми стягнутої заборгованості за борговою розпискою від 13.12.2010 року по курсу валют до Долара США станом 05.05.2019 року у розмірі 28 021 (двадцять вісім тисяч двадцять одну) грн. 88 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 463 408 (чотириста шістдесят три тисячі чотириста вісім) грн. 68 коп., які є частиною від суми позики за борговою розпискою від 07.05.2012 року по курсу валют до Долара США станом 05.05.2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 3% річних із суми стягнутої заборгованості за борговою розпискою від 07.05.2012 року по курсу валют до Долара США станом 05.05.2019 року у розмірі 14 092 (чотирнадцять тисяч дев`яносто дві) грн. 63 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 264 804,61 (двісті шістдесят чотири тисячі вісімсот чотири) грн. 61 коп. які є сумою позики за борговою розпискою від 20.11.2013 року по курсу валют до Долара США станом 05.05.2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 3% річних із суми стягнутої заборгованості за борговою розпискою від 20.11.2013 року по курсу валют до Долара США станом 05.05.2019 року у розмірі 3 025 (три тисячі двадцять п`ять) грн. 30 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 4 802 (чотири тисячі вісімсот дві) грн., в рахунок компенсації половини сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

В задоволенні решти вимог до ОСОБА_3 - відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 , через представника - адвоката Волощука Володимира Вікторовича, 22 серпня 2023 року засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт просив скасувати рішення Оболонського районного суду м.Києва від 04 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначив, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з порушеннями норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано усі фактичні обставини у справі, а тому рішення є не обґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у частині стягнення коштів з ОСОБА_1 з наступних підстав.

Відповідачі перебували у шлюбі з 1999 року по 2015 рік, рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 19 лютого 2015 рокушлюб було розірвано, а рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 10 травня 2016 року здійснено поділ спільного майна подружжя із визначенням часток кожного. З метою здійснення перерозподілу майна подружжя було штучно створено наявний цивільний спір, було виготовлено на високому «якісному» рівні розписки, якими було оформлено відносини позики, ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів про вчинення злочину, у ЄРДР було зареєстроване кримінальне провадження № 00006323 за ч. 1 ст. 358 КК України, у межах якого експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України було проведено почеркознавчу експертизу № 17-3/138 підпису на двох розписках - від 13 грудня 2010 року та 07 травня 2012 року, у висновку експерт зазначив, що вирішити питання чи виконаний підпис від імені ОСОБА_1 на розписці 13.12.2010 року в графі «позичальник ОСОБА_1 » самим ОСОБА_1 чи іншою особою? та чи виконаний підпис від імені ОСОБА_1 на розписці від 07.05.2012 року в графі «позичальники ОСОБА_1 » самим ОСОБА_1 чи іншою особою не виявилось можливим. Крім цього, за ухвалою суду у цивільній справі № 756/7263/219, рішення по якій оскаржується, було проведено судову почеркознавчу експертизу, за результатами проведення якої експертом однозначно зроблений висновок, що у обох розписках, де наявний підпис відповідача ОСОБА_1 цей підпис здійснений особисто ОСОБА_1 .

Представник відповідача, адвокат Волощук В.В. звернувся до ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» на предмет здійсненнярецензії висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 28331/28332/22-32 від 10.03.2023 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 756/7263/19.

По результатах проведеної Рецензії, рецензент, кандидат юридичних наук М.Є. Бондар зазначив, що судова почеркознавча експертиза у цивільній справі № 756/7263/19, за результатами якої складено висновок експертів № 28331/28332/22-32 від 10.03.2023 року, проведена неповно, з недотриманням певних методичних положень у галузі почеркознавчої експертизи, а зроблені в результаті дослідження категоричні позитивні висновки щодо справжності досліджуваних підписів є недостатньо обґрунтованими. Вказане свідчить про порушення принципу повноти експертного дослідження, визначеного ст. 3 Закону України «Про судову експертизу», приписів ч. 3 ст. 72 та ч. 1 ст. 102 ЦПК України стосовно обґрунтованості відповідей на питання, поставлені судом, а також вимог п.п. 2.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних Досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 року (у редакції наказу Міністерства юстиції України № 661/5 від 17.02.2023 року), стосовно обов`язку експерта провести повне дослідження та дати обґрунтований письмовий висновок на поставлені питання.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про проведення повторної почеркознавчої експертизи, але судом дане клопотання було необґрунтовано відхилено. При цьому, судом першої інстанції також не була надана оцінка результатам експертизи, проведеної в рамках кримінального провадження.

29 вересня 2023 року надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, за змістом якого просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 липня 2023 року по цивільній справі №756/7263/19 залишити без змін, при цьому зазначено, що щодо наведених представником апелянта обставин та правових підстав в апеляційній скарзі, він не погоджується з наступних підстав.

Рецензія на висновок судового експерта не може бути визнана судом як письмовий доказ, оскільки не є аналогом повторної чи додаткової експертизи і в ній не оцінюються докази. Наказом МЮ України №335/5 від 03.02.2020 року, затверджений порядок проведення рецензування висновків судових експертів, який належить тільки судовим експертам НДУСЕ MIO України та завданням рецензування є підвищення якості висновку експертів, а не їх оскарження. Рецензент, експерт вищого класу, кандидат юридичних наук, ОСОБА_4 , на якого посилається представник скаржника, не є судовим експертом MIO України. Згідно Реєстру атестованих судових експертів МЮ України, свідоцтво № 19-11 про присвоєння кваліфікації експерта ОСОБА_4 , з правом проведення почеркознавчої і авторознавчої експертизи, анульовано рішенням ЕКК КНДСІЕ від 03.02.2017 року №1. Крім того, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 грудня 2021 року по справі № 924/1277/20 встановлено що ОСОБА_4 , не мала права проводити почеркознавчу експертизу, так як її свідоцтво анульовано ще з 03.02.2017 року рішенням ЕІСК КНДСІЕ.

В матеріалах справи наявні два висновка експертів Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, №17-3/138 від 05.02.2020 року та №17-3/1102 від 10.08.2020 року, які були проведені за заявою ОСОБА_1 , під час досудового розслідування по кримінальному провадженню №0006323 від 28.08.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України. Згідно вказаним висновкам, експертами зазначено, що вирішити запитання, чи виконаний підпис від імені ОСОБА_1 в розписках від 13.12.2010 року та від 07.05.2012 року самим ОСОБА_1 чи іншою особою не виявилося можливим.

За клопотанням ОСОБА_1 , суд першої інстанції призначив проведення судової почеркознавчої експертизи експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. В матеріалах цивільної справи, знаходиться висновок судової почеркознавчої експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №28331/28332/22-23 від 10.03.2023 року, згідно якого, підпис від імені ОСОБА_1 , в розписці від 13.12.2010 року та в розписці від 07.05.2012 року виконані ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції в своєму рішенні зазначив, що в судовому засіданні 14.12.2022 року за згодою ОСОБА_1 , у останнього відібрано експериментальні зразки почерку та задоволено клопотання про надіслання до експертної установи цивільної справи №756/13540/15-ц за позовом ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя, в матеріалах якої містяться оригінали підписів та рукописних записів ОСОБА_1 , датовані 2015 роком.

Тобто, судовими експертами Київського НДІСЕ було проведено повне експертне дослідження підписів та наданий обґрунтований письмовий висновок на поставлені судом питання.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав безпідставним твердження представника ОСОБА_1 , про сумнівність висновків судової експертизи Київського НДІСЕ від 10.03.2023 року та необхідність призначення повторного дослідження за нововиявленими зразками підписів ОСОБА_1 , з огляду на те, що на час призначення експертизи самим ОСОБА_1 , повідомлено суду, що у нього відсутні будь-які додаткові документи з вільними зразками підпису та почерку за часом виконання у 2009-2014 роках, окрім тих що вже були подані і містяться у справі та направлені експертам.

У судовому засіданні представник апелянта просив апеляційну скаргу задовольнити.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка з`явилася, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в ній доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розподіл обов`язків з доказування здійснюється відповідно до законодавчо закріплених загальних і спеціальних правил. Загальні правила діють для всіх справ незалежно від їх матеріально-правової природи. Спеціальні правила застосовуються стосовно певних категорій справ або при вирішенні окремих процесуальних питань. Змістом і тих, і інших є припущення про наявність або про відсутність позовних фактів. Винятки із загального правила розподілу обов`язку доказування випливають з норм матеріального права.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно розписки від 13 грудня 2010 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 взяли в борг у ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 50 000,00 доларів США терміном на сім років, які зобов`язалися повернути в строк до 13 грудня 2017 року.

Згідно розписки від 07 травня 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 взяли в борг у ОСОБА_2 35 000,00 доларів США терміном на шість років, які зобов`язалися повернути в строк до 07 травня 2018 року.

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно розписки від 20 листопада 2013 року, яка містить лише особистий підпис ОСОБА_3 , остання та ОСОБА_1 взяли в борг у ОСОБА_2 10 000,00 доларів США терміном до 25 грудня 2018 року.

У відповідності до письмової заяви ОСОБА_3 , остання підтвердила факт отримання коштів за розписками від 13 грудня 2010 року, 07 травня 2012 року та 20 листопада 2013 рокувід ОСОБА_2 (т.1, а.с. 204).

При цьому, ОСОБА_1 категорично заперечуючи проти позову вказував, що не підписував будь-яких розписок та не отримував коштів від ОСОБА_2 , а отже ініціював судову почеркознавчу експертизу.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано, а рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року розподілено спільне майно подружжя та визнано за кожним з них право власності на частки цього майна.

З огляду на встановлені обставини справи та подані сторонами докази, ухвалюючи судове рішення в оскаржуваній частині щодо стягнення коштів з ОСОБА_1 за розпискою від 13 грудня 2010 року та розпискою від 07 травня 2012 року про позику коштів суд першої інстанції виходив з того, що достовірність підписів останнього у вказаних розписках підтверджена в судовому засіданні та не спростовано факту існуючого боргу перед ОСОБА_2 у розмірі 85 000 доларів США.

За таких обставин, з огляду на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 припинили шлюб і розподілили право власності на спільне майно подружжя, а отже і зобов`язання, задля уникнення зловживань стягувача родинними стосунками і можливості в межах солідарного стягнення пред`явлення вимоги заборгованості лише до одного з боржників, суд першої інстанції вважав доцільним розподілити зобов`язання боржників за розпискою від 13 грудня 2010 року та розпискою від 07 травня 2012 року рівними частинами по з кожного.

Таким чином, з врахуванням прохальної частини позову стягнення на користь ОСОБА_2 було здійснено судом першої інстанції в гривневому еквіваленті по офіційному курсу НБУ, який станом на 05 травня 2019 року становить 26,480461 гривні за один долар США.

Поряд з цим, суд першої інстанції врахував, що боржники прострочили грошове зобов`язання, тому згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України є підстави для стягнення 3% річних, нарахованих за весь час прострочення на суму боргу. Суд першої інстанції погодився з розрахунком 3% річних, який було надано позивачем, та який відповідачами не спростований, а отже дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині також є обгрунтованими та доведеними.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції взяв до уваги, що згідно висновку експерта Київського НДІСЕ від 10 березня 2023 року №28331/28332/22-32 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі підпис від імені ОСОБА_1 в розписці від 13 грудня 2010 року та в розписці від 07 травня 2012 року виконані ОСОБА_1 .

Задовольняючи позов частково в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 взяв у борг у позивача гроші, про що видав розписки з власним підписом, однак обов`язок щодо повернення коштів не виконав, що є підставою для стягнення коштів та стягнення 3% річних, нарахованих за час прострочення на суму боргу.

На думку апеляційного суду, висновки суду першої інстанції є цілком законними та обгрунтованими, а встановленим обставинам справи та поданим доказам надано належну правову оцінку, виходячи з наступного.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина друга статті 207 ЦК України).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджується як укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19), на які посилається заявник у касаційній скарзі.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 18 січня 2017 року у справі № 6-2789цс16, від 12 квітня 2017 року у справі № 442/8157/15-ц, на які посилається заявник у касаційній скарзі, та у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18) та від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20).

Отже, задовольняючи частково позов, суд першої інстанцій, належним чином дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну правову оцінку, виходячи із характеру правовідносин, які склалися між позивачем та відповідачами, дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами укладено договори позики, що пов`язано з певними правовими наслідками, а саме отриманням грошових коштів та обов`язком їх повернення.

При цьому, суд першої інстанції вважав безпідставним твердження відповідача про сумнівність висновків судової експертизи Київського НДІСЕ від 10 березня 2023 року та необхідність призначення повторного дослідження за нововиявленими зразками підписів ОСОБА_1 з огляду на те, що на час призначення експертизи самим ОСОБА_1 повідомлено суду, що у нього відсутні будь-які додаткові документи з вільними зразками підпису та почерку за часом виконання у 2009-2014 роках, окрім тих які вже були подані і містяться у справі та направлені експертам.

Поряд з цим, суд першої інстанції надавши правильну правову оцінку висновку судової експертизи Київського НДІСЕ від 10 березня 2023 року вірно зазначив, що даних, які б свідчили про необґрунтованість цієї експертизи або викликали сумніви у її правильності, матеріали справи не містять, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Згідно зі статтею 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Згідно з Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 08жовтня 1998 року № 53/5, повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз). Комісійною є експертиза, яка проводиться двома чи більшою кількістю експертів, що мають кваліфікацію судового експерта за однією експертною спеціалізацією (фахівцями в одній галузі знань). Комісія експертів може утворюватися органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), або керівником експертної установи.

Повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб. В ухвалі (постанові) про призначення повторної експертизи зазначаються обставини, які викликають сумніви у правильності попереднього висновку експерта. Комісійна експертиза призначається у випадках, коли є потреба провести дослідження за участю декількох експертів-фахівців у одній галузі знань.

Водночас відповідачем не наведено обґрунтованих доводів, які ставили б під сумнів достовірність результатів експертизи.

З матеріалів справи вбачається, що Висновок судової експертизи Київського НДІСЕ від 10 березня 2023 року №28331/28332/22-32 є достатньо обґрунтованим, логічним та об`єктивним, з урахуванням виду дослідження. Порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи не встановлено, а тому підстав для проведення повторної експертизи не виявлено.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не встановивши істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи, погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги, про те, що висновок експертизи є обґрунтованим і не викликає сумнівів у його правильності, оскільки при призначенні та проведенні експертизи були додержані вимоги законодавства; надано повні та ґрунтовні відповіді на визначені питання, які узгоджуються з фактичними обставинами справи; дослідницька частина та підсумковий висновок експертизи є узгодженими між собою.

З приводу здійсненої рецензії висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 28331/28332/22-32 від 10.03.2023 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 756/7263/19, зробленої ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» кандидатом юридичних наук Бондар М.Є. та поданої до суду відповідачем ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції зазначається наступне.

Здійснена рецензія не може бути визнана судом як письмовий доказ, оскільки не є аналогом повторної чи додаткової експертизи і в ній не оцінюються докази.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не оцінив всіх доказів у сукупності, зокрема не врахував подану рецензію на висновок експертизи, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 Порядку проведення рецензування висновків судових експертів, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 03 лютого 2020 року № 335/5 метою рецензування висновків судових експертів є вдосконалення професійної майстерності експертів, поліпшення якості та обґрунтованості їх висновків. Рецензування не проводиться з метою спростування чи підтвердження висновків. Метою рецензування проектів висновків є визначення рівня підготовки фахівців, які мають намір отримати кваліфікацію судового експерта.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 335/5 Підставою для рецензування висновків судових експертів, проектів висновків є договір або план щодо підготовки (стажування) фахівця, який має намір отримати (підтвердити) кваліфікацію судового експерта.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рецензія на висновок експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 28331/28332/22-32 від 10.03.2023 року не є рецензією у розумінні Порядку № 335/5, крім цього ця рецензія взагалі не може бути взята до уваги, оскільки згідно з відомостями з Реєстру атестованих судових експерті, що є у публічному доступі, свідоцтво експерта ОСОБА_4 є недійсним, що ставить від сумнів допустимість цієї рецензії як доказу (свідоцтво № 19-11 про присвоєння кваліфікації експерта ОСОБА_4 , з правом проведення почеркознавчої і авторознавчої експертизи, анульовано рішенням ЕКК КНДСІЕ від 03.02.2017 року №1).

При цьому, суд апеляційної інстанції оцінюючи доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо незгоди із висновком експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 28331/28332/22-32 від 10 березня 2023 року, погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, яким враховано у сукупності й інші докази, які містяться у справі, оскільки відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Крім того, на думку колегії суддів вірними є висновки суду першої інстанції щодо не врахування висновку експертизи Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 17-3/138 підпису на двох розписках - від 13 грудня 2010 року та 07 травня 2012 року, проведеної в рамках кримінального провадження № 00006323 за ч. 1 ст. 358 КК України, за результатами якої експертом зазначено, що вирішити питання чи виконаний підпис від імені ОСОБА_1 на розписці 13.12.2010 року в графі «позичальник ОСОБА_1 » самим ОСОБА_1 чи іншою особою та чи виконаний підпис від імені ОСОБА_1 на розписці від 07.05.2012 року в графі «позичальники ОСОБА_1 » самим ОСОБА_1 чи іншою особою не виявилось можливим, як підстави для проведення повторної експертизи, оскільки висновки про неможливість проведення дослідження не є взаємовиключними у розумінні норм діючого законодавства по відношенню до висновків викладених у експертному дослідженні Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 28331/28332/22-32 від 10 березня 2023 року, так як не свідчать про те, що підписи вчинені не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції викладеними в оскаржуваній частині судового рішення, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Інші доводи апеляційної скарги також розцінюються апеляційним судом критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка та на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду №524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі РуїзТорія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині про часткове задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 ..

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Волощуком Володимиром Вікторовичем, на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 04 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу в частині задоволення позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 04 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу в частині задоволення позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлений 02 лютого 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова