Номер апеляційного провадження 22-ц/824/6399/2024
Головуючий у суді першої інстанції Н. В. Пономаренко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
У Х В А Л А

01 лютого 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л. Д., перевірив виконання вимог статті 356 ЦПК України щодо форми і змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», держави Україна в особі Міністерства юстиції України, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Баришніков Артем Дмитрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання незаконними дій посадової особи органу державної влади,

у с т а н о в и в :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року залишено без руху, надано особі, яка подала апеляційну скаргу, строк для усунення зазначених в ній недоліків протягом п`яти днів з дня вручення ухвали суду.

Як недолік суд зазначив недотримання особою, яка подала апеляційну скаргу вимог п.5, п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, оскільки апеляційна скарга не містить виклад обставин у чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість судового рішення (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо), нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Крім того апеляційним судом було звернуто увагу на те, що у прохальній частині апеляційної скарги на рішення суду ОСОБА_1 просить рішення суду від 19.10.2023 змінити, позовну заяву задовольнити (у повному обсязі). При цьому вимога про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню була задоволена судом першої інстанції, а тому прохання особи, яка подає апеляційну скаргу у повторному задоволенні судом апеляційної інстанції цієї позовної вимоги є нелогічним. ОСОБА_1 не зазначив як суд апеляційної інстанції має змінити рішення суду першої інстанції в частині задоволення його позову.

Також, як недолік, суд зазначив про недотримання особою, яка подала апеляційну скаргу вимог п. 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України, оскільки до апеляційної скарги на рішення суду не додано документи, що підтверджують сплату судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду у встановлених порядку і розмірі.

Судом було роз`яснено, що у випадку неусунення у встановлений термін виявлених судом недоліків, апеляційна скарга буде вважатись неподаною та такою, що підлягає поверненню.

Копія ухвали Київського апеляційного суду від 19 січня 2024 року про залишення без руху апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 19 жовтня 2023 року вручена особі, яка подала апеляційну скаргу 20.01.2024 засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд».

На виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 19 січня 2024 року про залишення без руху апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року на адресу апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» та на офіційну електронну адресу надійшли дві, ідентичні за змістом, заяви ОСОБА_1 про усунення недоліків, до яких додано у новій редакції апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року та ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2023 року, а також клопотання про звільнення від сплати судового збору за апеляційне оскарження рішення суду від 19.10.2023. Заяви зареєстровані 26.01.2024 за вх. №11300, №11358.

Судом апеляційної інстанції не вирішується процесуальне питання щодо апеляційної скарги в частині оскарження ОСОБА_1 ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 09 червня 2023 року у цій справі, оскільки ухвалою Київського апеляційного суду від 19.01.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2023 року повернуто особі, яка її подала та роз`яснено, що заперечення на ухвалу суду від 09.06.2023 можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене за результатами її розгляду, самостійному оскарженню ухвала не підлягає.

Вирішуючи клопотанняпро звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, суд ураховує наступне.

Так, згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України «Про судовий збір».

Відповідно достатті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за клопотанням сторони відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Тлумачення статті 136 ЦПК Українита статті 8 Закону України «Про судовий збір» свідчить, що підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, є врахування судом майнового стану сторони.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законом порядку і розмірі.

При цьому відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати є правом, а не обов`язком суду, який, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони, що є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується клопотання.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Особливо це стосується порушення заявником процедури касаційного провадження.

У той же час, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.

При вирішенні питання про відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

У поданому до суду клопотанні про звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 вказує на неможливість сплати ним судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у цій справі у розмірі, встановленому законом, що складає 3 220,80 грн, оскільки такий розмір судового збору перевищує 5 % розміру річного доходу ОСОБА_1 за 2022 рік (1 078,25 грн). Посилаючись на відсутність у нього доходу за 2022 та 2023 роки, ОСОБА_1 на підтвердження зазначеного надав суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів на утримання податків від 25.01.2024 №F1401804, згідно якої інформація про доходи ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2022 по 4 квартал 2022 року відсутня. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів на утримання податків від 25.01.2024 №F1401804 інформація про доходи ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2023 по 4 квартал 2023 року відсутня.

Однак надані заявником докази щодо неспроможності сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду є недостатніми, оскільки вони не містять інформації про майновий стан позивача в цілому, який би свідчив про його неспроможність сплатити судовий збір у встановленому законом розмірі, а саме 3 220,80 грн.

Так, ОСОБА_1 не надав суду необхідних відомостей про відсутність нерухомого та рухомого майна, коштів на рахунках тощо, які свідчили б про те, що за своїм майновим станом він не спроможний сплатити судовий збір у встановленому законом розмірі.Це унеможливлює задоволення клопотання, наслідком якого є прийняття апеляційної скарги без сплати судового збору.

При цьому суд наголошує, що норми Закону України «Про судовий збір» визначають порядок сплати судового збору, встановлюють ставки, які залежать від змісту позовних вимог (майнового, немайнового характеру), інших заяв процесуального характеру, статусу особи позивача (юридична, фізична особа).

Наведений Закон визначає обов`язок особи, яка звертається до суду за захистом свого майнового, немайнового права та/або обов`язку, здійснити сплату судового збору. Такий обов`язок справляння судового збору є законним фінансовим обмеженням та убезпечує від надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Безпідставне звільнення від сплати судового збору є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливих судових процедур і рівності учасників судового процесу перед законом.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Крім того апеляційна скарга не оплачена судовим збором не може бути прийнята судом до розгляд у на підставі ч. 2 ст. 55 Конституції України як норми прямої дії, про що просить заявник у клопотанні з огляду на наступне.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Вирішуючи питання про відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору, майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо, залежно від рівня майнового стану, сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

Закон України «Про судовий збір» визначає обов`язок особи, яка звертається до суду за захистом свого майнового, немайнового права та/або обов`язку, здійснити сплату судового збору. Такий обов`язок справляння судового збору є законним фінансовим обмеженням та убезпечує від надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

За змістом практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наведеній, зокрема у рішеннях ЄСПЛ у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії», «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Потрібно враховувати, що відповідно до частини першої статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

За змістом частин першої, третьої статті 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади.

Вирішуючи питання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, суд виходить з того, що у своїй практиці Європейський суд зазначав, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд у постанові № 520/8065/19 від 22 травня 2023 року дійшов висновку, що надання доступу заявникам до правосуддя через звільнення від сплати судового збору не буде мати бажаного результату, якщо через відсутність фінансування суди фактично не зможуть здійснювати правосуддя.

Аналіз доводів ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору не свідчить про наявність достатніх підстав для звільнення його від сплати судового збору за апеляційне оскарження рішення суду.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не надав належних та достатніх доказів на підтвердження факту відсутності фінансової можливості сплатити судовий збір та наявності підстав для звільнення його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у цій справі.

За таких обставин, ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 220,80 грн (2 147,20 х150%) за наступними реквізитами: Отримувач коштів УК у Солом.р-ні/Соломян.р-н; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача (МФО) 899998, Рахунок отримувача UA0026010, Код класифікації доходів бюджету 22030101, Призначення платежу *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від ______ (Дата оскаржуваного рішення) по справі _________ (Номер справи), Київський апеляційний суд (назва суду, де розглядається справа).

Особі, яка подала апеляційну скаргу слід надати Київському апеляційному суду документ про сплату судового збору у вказаному розмірі та на зазначені реквізити.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, а саме суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху, в якій зазначаються недоліки останньої. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Частиною 2 статті 127 ЦПК України передбачено, що, встановлений судом процесуальний строк, може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Ураховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за можливе продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліку апеляційної скарги, зазначеного в ухвалі Київського апеляційного суду м. Києва від 19.01.2024, який не може перевищувати п`ять днів з дня вручення цієї ухвали суду, а саме: сплатити судовий збір у розмірі 3 220,80 грн та подати до Київського апеляційного суду документ, що підтверджує сплату судового збору.

Керуючись статтями127, 356, 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліку апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року, зазначеного в ухвалі Київського апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2024 року, який не може перевищувати п`ять днів з дня вручення цієї ухвали, а саме: сплатити судовий збір у розмірі 3 220,80 грн та подати до Київського апеляційного суду документ, що підтверджує сплату судового збору.

Роз`яснити, якщо у встановлений строк недоліки апеляційної скарги не буде усунуто, вона буде вважатися неподаною та повернута особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Л. Д. Поливач