ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1259/24 Справа № 183/7664/23 Суддя у 1-й інстанції - Парфьонов Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2023 року у справі №183/7664/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про стягнення суми недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про стягнення з відповідача на її користь грошових коштів, набутих нею в порядку спадкування за законом у вигляді недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 62165,45 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що вона є спадкоємицею своєї матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 вересня 2021 року.

16 вересня 2021 року позивачка звернулась до відповідача з питань виплат та надала необхідні документи для виплати недоотриманої пенсії у розмірі 62697,63 грн.

За період з 15 вересня 2021 року до тепер відповідачем було виплачено 21 листопада 2021 року 530,00 грн., 22 грудня 2021 року 2,18 грн., внаслідок чого сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 62165,45 грн.

На неодноразові заяви позивача, адресовані відповідачеві, щодо сплати коштів недоотриманої пенсії, яку успадкувала позивачка, відповідач відмовляв листами у здійсненні таких виплат.

Позивачка не згодна із бездіяльністю відповідача щодо невиплати належних їй коштів. Ураховуючи, що держава повинна виконувати взяті на себе позитивні зобов`язання, позовними вимогами ОСОБА_1 є саме стягнення з відповідача усієї суми недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про стягнення суми недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом, задоволені.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію, яка була нарахована ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 62165,45 грн., що входить до складу її спадщини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1073,60 грн.

Не погодившись з вказаним вище рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області подав до Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачки відмовити в повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що відповідно до розпорядження управління ОСОБА_2 взято на облік як одержувача пенсії за віком за даними електронної пенсійної справи. З 01 квітня 2017 року виплату пенсії ОСОБА_2 було призупинено. Пенсія не нараховувалась та не сплачувалась, а за поновленням виплат ОСОБА_2 не зверталась.

Також апелянт зазначає, що у випадках, коли на день смерті пенсіонера нарахування та виплата пенсії не здійснювалась, заява щодо поновлення пенсії особисто пенсіонером не надавалась, органи Пенсійного фонду Укпраїни можуть відновити нарахування пенсії на підставі заяви спадкоємця, визначеного нотаріусом. У даному випдаку недоотримана пенсія була нарахована з моменту надходження запиту нотаріуса з 27 липня 2018 року по 31 грудня 2020 року у сумі 62697,63 грн., а датою звернення за отриманням пенсії є дата звернення особи, тобто 16 вересня 2021 року, яка має право на виплату недоотриманої пенсії та яка надала всі передбачені законодавством документи. Оскільки на дату смерті нарахування пенсії було припинено і відсутні нараховані суми, які не отримані у зв`язку зі смертю пенсіонера, недоотримана пенсія ОСОБА_2 обчислена в сумі 59941,27 грн. за період з 15 вересня 2018 року по 31 грудня 2020 року з урахуванням трьох років від дати звернення за недоотриманою пенсією.

16 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до відділу обслуговування громадян № 4 ГУ ПФУ в Луганській області із заявою № 4619 про виплату недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 та відповідачем було прийнято рішення про виплату недоотриманої пенсії згідно Постанови Кабінету Міністрів України №1165 від 10 листопада 2021 року, яка виплачується за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Станом на 01 січня 2022 року суму недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 обліковано, включно до переліку типу рішень та буде виплачуватись згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 1165 від 10 листопада 2021 року. Відповідно до цієї Постанови КМУ частина недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 21 листопада 2022 року у розмірі 530,00 грн., 22 грудня 2022 року у розмірі 2,18 грн., зарахована спадкоємцю ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок АТ «Ощадбанк» згідно наданої заяви № 4619 від 16 вересня 2021 року. Подальша виплата буде проводитись відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1165 від 10 листопада 2021 року в межах відповідного фінансового ресурсу, який визначено в бюджеті Пенсійного фонду України на 2023 рік.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року справу було витребувано з суду першої інстанції.

05 грудня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Луганській області.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 грудня 2023 року призначено апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Луганській області до розгляду на 31 січня 2024 року о 15.30 год.

26 грудня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бзаров Р.В., подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються з положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися неодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ГУ ПФУ в Луганській області, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 31 січня 2024 року представник Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою (а.с. 95).

В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 31 січня 2024 року позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 100).

Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Бзарова Р.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з копією свідоцтва про смерть від 23 березня 2021 року серія НОМЕР_1 , виданого Олександрійським МР ВДРАЦС Південно-Східного МРУ МЮ (м. Дніпро), ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Кадіївка Луганської області померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як убачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 вересня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1549, виданого приватним нотаріусом Сєвєродонецького районного нотаріального округу Луганської області, спадкоємцем майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з суми недоотриманої пенсії у сумі 62697,63 грн, яка належала спадкодавцю, але не була ним отримана при житті згідно з довідкою, виданою ГУ ПФУ в Луганській області від 29 липня 2021 року за № 1200-0401-8/26673.

На вказаний час зазначене свідоцтво про право на спадщину є чинним.

Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована, як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 .

Листами відповідача від 24 квітня 2023 року, від 05 травня 2023, від 26 травня 2023 року ОСОБА_1 повідомлено про розгляд її звернення, про включення станом на 01 січня 2022 року суми недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 до переліку типу рішень та про виплату в майбутньому згідно з Постановою КМУ від 10 листопада 2021 року № 1165 відповідно до фінансування виплат в 2023 році. Вказано, що враховуючи дату звернення позивачки, як спадкоємиці за виплатою пенсії померлої пенсіонерки - ІНФОРМАЦІЯ_4 , невиплачена пенсія розрахована за період з 15 вересня 2018 року по 31 грудня 2020 року у сумі 59941,27 грн. за три роки до дати звернення.

З довідки відповідача від 24 травня 2023 року вбачається розмір нарахованої пенсії ОСОБА_2 за період з вересня 2018 року по грудень 2020 року в сумі 59941,27 грн.

При цьому, сторонами визнано факт виплати відповідачем позивачці 21 листопада 2021 року суми в розмірі 530,00 грн. та 22 грудня 2021 року - 2,18 грн з суми, визначеної у свідоцтві.

Доводи апеляційної скарги відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про те, що позивачка не надала суду доказів про протиправність дій відповідача, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити, є безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається із частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як вбачається із частини 1 статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини 1 статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).

Тлумачення статті 1227 ЦК України, свідчить про те, що:

- цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв?язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім?ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім?ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім?ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім?ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов?язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1227 ЦК України за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

Вказане вище співпадає з висновками, викладеними у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20).

Доводи апеляційної скарги відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про те, що недоотримана пенсія померлих внутрішньо переміщених осіб виплачується спадкоємцям за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 1165 від 10.11.2021 року, є безпідставними, оскільки вказаний вище Порядок 1165 визначає додаткові умови виплати недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб та осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території, що не передбачені Конституцією України та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Частиною 1 статті 52 вказаного вище Закону передбачено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

Як вбачається із частини 3 статті 52 вказаного вище Закону, у разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Частиною 1 статті 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Право на спадщину позивачці підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видане на її ім`я та не є предметом спору в дійсній справі.

Частиною 1 статті 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області незаконно перешкоджає реалізації прав позивачці, як спадкоємиці на отримання всього належного їй спадкового майна.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Дніпровський апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Верховною Радою України не приймались зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з приводу особливостей виплати недоотриманої пенсії пенсіонерів, які є внутрішньо переміщеними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Jatridis v. Greece) [ВП], № 31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II).

Доводи апеляційної скарги відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про те, що стягнення з відповідача на користь позивачки судового збору в розмірі 1073,60 грн. є неправомірним, оскільки відволікання коштів з бюджету Пенсійного фонду може спричинити значну шкоду державним інтересам, є безпідставними оскільки частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обгрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2023 року і задоволення апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області немає.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

О.В.Халаджи

Повний текст судового рішення складений 05 лютого 2024 року

Суддя: О.Д.Канурна