Номер провадження: 22-ц/813/1875/24
Справа № 493/1513/22
Головуючий у першій інстанції Ільніцька О.М.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Назарової М.В.,Коновалової В.А.

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Приватного підприємства Левчик

на рішення Балтського районного суду Одеської області від 29 травня 2023 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Хлібна Нива до ОСОБА_1 , Приватного підприємства Левчик, державного реєстратора Одеської філії КП Реєстрація бізнесу Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Мельничука Володимира Олександровича про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації, припинення та визнання прав,

встановив:

У листопаді 2022 року ТОВ «Агрофірма Хлібна нива» звернулося до суду із вказаним вище позовом, у якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просило визнати недійсним договору оренди землі б/н від 13 серпня 2022 року, укладеного між відповідачами ОСОБА_1 та ПП «Левчик» щодо земельної ділянки площею 2,4528 га, кадастровий номер :01:002:0625, скасування державної реєстрації права оренди ПП «Левчик» та скасувати державної реєстрації припинення права оренди ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» та визнання права оренди за позивачем на зазначену земельну ділянку на підставі договору оренди землі б/н від 10 грудня 2015 року, розподілити судові витрати.

Позовна заява обґрунтована тим, що 10 грудня 2015 року між ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБНА НИВА» та ОСОБА_1 був укладений договір оренди землі, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надала, а позивач прийняв в платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,4528 га, кадастровий номер :01:002:0625, яка розташована на території Оленівської сільської ради Балтського району Одеської області, строком на 10 років.

Право оренди позивача щодо зазначеної земельної ділянки було зареєстровано державним реєстратором Балтської міської ради Одеської області Стерницьким С.Ф. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі прийнятого ним рішення.

Однак позивачу стало відомо про те, що державний реєстратор Одеської філії КП «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Мельничук В.О. прийняв рішення 43525424 від 17 жовтня 2018 року на підставі заяви ОСОБА_1 б/н від 05 жовтня 2018 року та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинив запис «інше речове право припинено», дата державної реєстрації 16 жовтня 2018 року , відомості внесено до реєстру 17 жовтня 2018 року

Згідно п.38 договору оренди землі б/н від 10 грудня 2015року розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Відповідачка ОСОБА_1 не зверталася до позивача про розірвання договору оренди землі б/н від 10 грудня 2015 року , який не розірваний достроково за рішенням суду та не припинений на підставі ст.31 Закону України «Про оренду землі».

Тому позивач вважає рішення відповідача державного реєстратора Мельничука В.О. незаконним, який безпідставно здійснив державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» щодо земельної ділянки площею 2,4528 га, кадастровий номер :01:002:0625.

13 серпня 2022 року між відповідачами ОСОБА_1 та ПП «Левчик» укладено договір оренди землі б/н щодо земельної ділянки площею 2,4528 га, кадастровий номер :01:002:0625, а державний реєстратор Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області Новак С.С. на підставі прийнятого ним рішення індексний номер 64565583 від 22 серпня 2022 року здійснив у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди ПП «Левчик» на зазначену земельну ділянку (запис про інше речове право 47655680 від 17 серпня 2022року ).

Вказаний договір укладений між відповідачами, ТОВ «Агрофірма Хлібна нива» вважає незаконним та таким, що має бути визнаний недійним, оскільки на момент його укладання та до теперішнього часу зазначена земельна ділянка перебуває в оренді у позивача на підставі діючого договору оренди землі б/н від 10 грудня 2015року, який достроково не розірваний та не припинений відповідно до вимог діючого законодавства.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Хлібна Нива задоволено. Вирішено питання стосовно судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, директор Приватного підприємства Левчик Шаповал О.А. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Балтського міського суду Одеської області від 29 травня 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Агрофірма хлібна нива», посилаючись на те, що ухвалюючи оскаржуване рішення судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, зокрема скаржник вказує, що поза увагою суду залишилось те, що відповідачка ОСОБА_1 перед укладенням договору від 13 серпня 2022 року з ПП «ЛЕВЧИК» повідомила, що на спірну земельну ділянку було зареєстроване інше речове право, проте вона не отримує оренду плату від позивача, що стало підставою для розірвання договору з позивачем, з подальшим укладенням договору з ПП «ЛЕВЧИК», на що суд не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про задоволення позову ТОВ «Агрофірма Хлібна нива».

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилаючись на необґрунтованість доводів скарги та законність оскаржуваного рішення просить залишити апеляційну скаргу ПП «ЛЕВЧИК» без задоволення, а оскаржуване рішення без змін та розглянути справу за відсутності позивача.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи

в судове засідання не з`явилися, із заявами (клопотаннями) про відкладення розгляду справи до суду не зверталися, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ Агрофірма Хлібна Нива суд першої інстанції виходив з того, що оскільки станом на 13 серпня 2022 року земельна ділянка перебувала в оренді позивача, відповідачка ОСОБА_1 не мала права повторно передавати її в оренду відповідачу ПП «Левчик», тому договір оренди земельної ділянки від 13 серпня 2022 року підлягає визнанню недійсним на підставі ч.1 ст. 215 та ч.1 ст. 203 ЦК України, оскільки порушує право позивача на користування орендованою земельною ділянкою, передбачене ст.25 Закону України «Про оренду землі». Стосовно скасування державної реєстрації припинення права оренди за ТОВ Агрофірма Хлібна Нива, проведеної державним реєстратором на підставі заяви ОСОБА_1 , суд виходив з того, що через неналежне виконання державним реєстратором своїх обов`язків під час розгляду заяви ОСОБА_1 та прийняття відповідного рішення не було встановлено, чи можливе розірвання договору оренди в односторонньому порядку, отже не перевірено умови правочину, що призвело до безпідставного припинення за позивачем належного йому права користування вказаною вище земельною ділянкою відповідно до умов договору оренди землі б/н від 10 грудня 2015 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з такого.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 10 грудня 2015 року ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» та ОСОБА_1 уклали договір оренди землі б/н з копії якого убачається, що ОСОБА_1 надала позивачу в платне користування земельну ділянку площею 2,4528 га, кадастровий номер :01:002:0625, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Оленівської сільської ради Балтського району Одеської області. Строк дії договору 10 років (а.с. 9-10).

Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №73392919 від 19 листопада 2016 року , сформованої на підставі заяви про державну реєстрацію іншого речового права №19468221 щодо земельної ділянки, кадастровий номер :01:002:0625, власником якої є ОСОБА_1 , 10 листопада 2016 року державний реєстратор Балтської міської ради Одеської області Стерницький С.Ф., на підставі договору оренди землі б/н від 10 грудня 2015 року , укладеного між ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» та ОСОБА_1 , здійснив державну реєстрація іншого речового права, а саме право оренди земельної ділянки, площею 2,4528 га, за ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» (а.с. 11-12).

Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №312240967 від 12 жовтня 2022 року , сформованої на підставі заяви ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» щодо земельної ділянки, кадастровий номер :01:002:0625, власником якої є ОСОБА_1 , 16 жовтня 2018 року державним реєстратором Одеської філії КП «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Мельничуком В.О., на підставі заяви власника ОСОБА_1 б/н від 05 жовтня 2018 року , проведена державна реєстрація припинення права оренди земельної ділянки ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» (а.с. 13-15).

З матеріалів реєстраційної справи щодо державної реєстрації виникнення та припинення прав оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0625, наданої Балтською міською радою Одеської області, убачається, що 13 серпня 2022 року між ОСОБА_1 та ПП «Левчик» укладено договір оренди земельної ділянки б/н, розташованої в с. Оленівка Балтського району Одеської області, площею 2,4528 га, кадастровий номер :01:002:0625, строком на 15 років, на підставі якого державним реєстратором Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області Новаком С.С. за ПП «Левчик» зареєстровано право оренди земельної ділянки, кадастровий номер :01:002:0625, площею 2,4528 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Оленівської сільської ради Балтського району Одеської області.

Отже судом встановлено, що під час дії договору оренди землі б/н від 10 грудня 2015 року щодо оренди земельної ділянки площею 2,4528 га, кадастровий номер :01:002:0625, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Оленівської сільської ради Балтського району Одеської області, укладеного між позивачем ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» та відповідачкою ОСОБА_1 , який укладений та зареєстрований у відповідності до вимог діючого законодавства, достроково не розірваний та не припинений, був зареєстрований договір оренди земельної ділянки б/н від 13 серпня 2022 року, укладений між відповідачами ОСОБА_1 та ПП «Левчик» щодо оренди земельної ділянки, яка на дату його укладення та на момент державної реєстрації договору вже перебувала в оренді у позивача.

За ч.1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

В силу ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

В силу ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно норм ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час укладення договорів) договір оренди землі підлягає державній реєстрації та набирає чинності після його державної реєстрації.

Статтею 202 ЗК України передбачено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.

Наказом Державного комітету України по земельним ресурсам № 135 від 23.05.2003 року «Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру удосконалення структури державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 травня 2003 року за № 408/7729, який діяв до 01.01.2013 року, реєстрацію земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, договорів оренди землі здійснює ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах». Повноваження були покладені на ДП «Центр ДЗК».

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Діяльність органів державної реєстрації речових прав з 01 січня 2013 року регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким передбачено право державного реєстратора запитувати від органів виконавчої влади відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В силу ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити даному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об`єднаннями та організаціями (ч. 1, 2 ст. 27 Закону України "Про оренду землі").

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Тобто, державний реєстратор під час прийняття рішення про проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов`язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації.

Верховний Суд України і Верховний Суд неодноразово висловлювали правову позицію з приводу того, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов`язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації, і що факт чинності попередніх договорів оренди землі унеможливлює державну реєстрацію прав оренди згідно договорів оренди землі, укладених пізніше (постанови ВС України від 29 вересня 2015 року у справі № 802/37191, від 30 березня 2016 року у справі № 21-1434а15, від 15 листопада 2016 року у справі № 825/1287/15-а). Рішення державного реєстратора підлягає скасуванню не лише із підстав недійсності оспорюваного договору оренди, але й з підстав порушення державним реєстратором норм законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно під час вчинення відповідних реєстраційних дій. Протиправні дії і рішення державного реєстратора призводять до виникнення ситуації з подвійною реєстрацією права користування землею на одну і ту саму земельну ділянку за різними особами.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі №761/26815/17 (провадження №61-16353сво18) зроблено висновок з приводу того, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Верховний Суд у постанові від 03.09.2020 року у справі № 914/1201/19 зазначив, що за змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України №1952 викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Встановивши, що станом на дату укладення оспорюваного договору земельна ділянка вже перебувала в оренді ТОВ «Агро-Нива» на підставі договору оренди від 10 грудня 2015 року, укладеного з ОСОБА_1 , який був зареєстрований державним реєстратором Одеської філії КП «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Мельничуком В.О., на підставі заяви власника ОСОБА_1 б/н від 05 жовтня 2018 року, який у встановленому законом порядку не визнаний недійсним та не розірваний, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 , не мала права повторно передавати її в оренду відповідачу ПП «Левчик» і дійшов вірного висновку, що договір оренди земельної ділянки від 13 серпня 2022 року підлягає визнанню недійсним на підставі ч.1 ст. 215 та ч.1 ст. 203 ЦК України, оскільки порушує право позивача на користування орендованою земельною ділянкою, передбачене ст.25 Закону України «Про оренду землі».

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неналежне виконання позивачем обов`язків за договором оренди від 10 грудня 2015 року, як такі, що у порушення вимог ст. 12, 77-81 ЦПК України, жодними доказами не підтверджені, а також такі, що не спростовуються висновку суду першої інстанції про чинність на день укладення спірного правочину договору оренди від 10 грудня 2015 року, укладеного ОСОБА_1 з ТОВ «Агро-Нива».

Отже доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, обґрунтовано задовольнив вимоги позовної заяви, з підстав, наведених у змісті оскаржуваного рішення.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" №2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, з мотивів наведених у скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374,375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Левчик» залишити без задоволення.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 29 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 січня 2024 року.

Головуючий Ю.П.Лозко

Судді: М.В.Назарова

В.А. Коновалова