Справа № 128/2162/23
Провадження № 22-ц/801/155/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 рокуСправа № 128/2162/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя - доповідач),

суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 3.11.2023 року, ухвалене у складі судді Кривенка Д. Т. в приміщенні суду в м. Липовець, -

в с т а н о в и в :

6.06.2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом у якому просили стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 30.05.2012 року в сумі 63170,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 30.05.2012 року.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг». «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач була ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. При укладенні договору сторони керувались частиною першою статті 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Підписавши заяву між стронами, у відповідності до статті 634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (стаття 1066 ЦК України) та кредитного договору (стаття 1054 ЦК України).

Свої зобов`язання за договором відповідач не виконала, у зв`язку з чим станом на 20.03.2023 року за нею утворилася заборгованість в розмірі 63170,07 грн, яка включає в себе: заборгованість за кредитом 51675,83 грн. та заборгованість за відсотками в розмірі 11494,24 грн.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 03.11.2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу (вх. № 10228 від 4.12.2023 року), в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку відповідачу відкрито рахунок та надано картку. Із наданої позивачем виписки про рух коштів по картці вбачається, що відповідач після тримання карти неодноразово здійснювала операції, як щодо зняття готівки з карткового рахунку через банкомат , так і здійснювала покупки та переказ коштів на картку, поповнювала рахунок мобільного телефону, який зазначала в анкет-заяві, поповнювала картку.

Виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватись судами у сукупності з іншими доказами (постанова ВС від 31.05.2022 року у справі № 194/329/15).

Відповідачем фактично отримані та використані кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті. Відповідно до розрахунку заборгованості сума заборгованості відповідача за тілом кредиту становить 51675,83 грн

Відповідач у даній справі не оспорювала факт отримання нею кредитних коштів, а також розмір заборгованості. Відповідно до правових позицій Верховного Суду, викладених в постанові від 26.10.2022 року по справі № 334/2492/21, постанові від 26.05.2021 року по справі № 941/668/20 у випадку, якщо відповідач до суду не з`явився, заперечень на позов не подавав, то відсутні підстави застосовувати положення постанови Великої Палати Верховного Суду від 3.07.2019 року по справі № 342/180/17, а також відсутні підстави вважати, що відповідач не був ознайомлений з умовами кредитування, в т. ч. і розміром відсоткової ставки.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11.12.2023 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 3.11.2023 року. Надіслано відповідачу копію апеляційної скарги, роз`яснено їй право подати відзив на апеляційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 360 ЦПК України (з наданням доказів надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів заявнику) у 5-денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали.

Зазначену ухвалу та копію апеляційної скарги надіслано апеляційним судом відповідачу за зареєстрованим місцем її проживання ( АДРЕСА_1 ) /т.1 а. с. 129/. Відповідно до відомостей з сайту Укрпошта за № 288 відправлення не вручене відповідачу під час доставки. Повернуто за зворотною адресою «закінчення встановленого терміну зберігання». Отже, судом апеляційної інстанції було надіслано документи за відомою суду адресою проживання відповідача.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться (частина перша статті 131 ЦПК України).

Судом апеляційної інстанції також відповідно до частини одинадцятої статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України було повідомлено відповідача про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 3.11.2023 року та роз`яснено право подати відзив на апеляційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 360 ЦПК України (з наданням доказів надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів заявнику) у 5-денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали.

У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не находив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 3.11.2023 року у справі з ціною позову 63170,07 грн, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (268400 грн).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

30.05.2012 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з анкетою -заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

/т. 1 а. с. 32/.

30.05.2012 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано картку, тип картки «Універсальна». В подальшому картка перевипускалась неодноразово, останній перевипуск був 28.12.2021 року зі строком до 12/25. На картку було вставнолено кредитний ліміт в розмірі 300 грн, який в подальшому було збільшено до 50000 грн та 26.12.2022 року зменшено до 0,00 грн. Видача картки та встановлення кредитного ліміту підтверджується довідками банку.

/т. 1 а. с. 30-31/.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 20.03.2023 року має заборгованість 63170,07 грн, яка складається з наступного : 51675,83 грн заборгованість за кредитом, 11494,24 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Зазначені обставини підтверджують розрахунком заборгованості та випискою по рахунку.

/ т.1 а.с. 10-29, 70 - 124/

14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк».

/а. с. 2, 69/.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем недоведено позовні вимоги, а надані докази є неналежними та недопустимими.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в частій стягнення заборгованості по тілу кредиту зроблений за неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування усіх обставин справи, з огляду на наступне.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в стягненні фактично отриманих відповідачем коштів з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Звертаючись до суду із позовом, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на наявність за відповідачем заборгованості за тілом кредиту у розмірі 51675,83 грн.

Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Обґрунтовуючи підстави стягнення заборгованості за тілом кредиту, банком, окрім розрахунку, надано виписку по картковому рахунку, в якій міститься повна інформація про рух коштів, відображено всі операції за кредитним договором, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей.

Таким чином, з урахуванням наявних у справі письмових доказів та пояснень позивача, викладених у позовній заяві, у суду першої інстанції не було підстав для висновку про недоведеність факту отримання відповідачем 51675,83 грн. (заборгованість за тілом кредиту), адже факт отримання кредитних коштів підтверджується розрахунок заборгованості за договором № б/н від 30.05.2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 31.05.2015 року /т. 1 а. с. 10-13/; розрахунком заборгованості за кредитним договором № б/н від 30.05.2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 30.06.2019 року / т. 1 а. с. 14-21/; розрахунком заборгованості за договором № б/н від 30.05.2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 20.03.2023 року /т. 1 а. с. 22-29/; копією довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) /т. 1 а. с. 30/; копією довідки АТ КБ «ПриватБанк» про видані кредитні картки ОСОБА_1 /т. 1 а. с. 31/, копією анкети-заяви від 30.05.2012 року /т. 1 а. с. 32/; копією виписки за договором б/н за період з 30.05.2012 по 24.03.2023 року /т. 1 а. с. 70-123/; копією виписки за договором № б/н за період 1.01.1999 по 9.10.2023 року /т. 1 а. с. 152-258, т. 2 а. с. 3- 56/.

Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

Проте, відповідач відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), не подала, як і жодних доказів на спростування факту використання нею кредитних коштів.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

З огляду на те, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь - який час, що свідчить про порушення його прав, то в суду першої інстанції не було підстав для відмови у стягненні з відповідача суми фактично отриманих відповідачем кредитних коштів в розмірі 51675,83 грн. заборгованості за тілом кредиту.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві від 30.05.2012 року /т. 1 а. с. 32/ процентна ставка не зазначена.

Суд першої інстанції зробив правомірний висновок про те, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24.09.2014 року (провадження № 6-144цс14).

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.05.2022 року у справі № 393/126/20, провадження № 61-14545сво20).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Отже, не заслуговують на увагу доводи банку про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Позивачем не надано суду довідки про умови кредитування, підписану відповідачем, тобто недоведено погодження між сторонами розміру процентної ставки.

При цьому згідно з шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів є законним та обгрунтованим, а аргументи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції в цій частині.

Ураховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 51675,83 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволенні цієї позовної вимоги. В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» пропорційно задоволеним позовним вимогам (розрахунок 51675,83 х 100 : 63170,07 = 81,80 % (розмір задоволених позовних вимог)) судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2195,51 грн (розрахунок 2684 грн х 81,80 % = 2195,51 грн), за подання апеляційної скарги в сумі 3293.27 грн (розрахунок 4026 грн х 81,80 % = 3293.27 грн).

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 3.11.2023 року в частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по тілу кредиту задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» // заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 30.05.2012 року станом на 20.03.2023 року в сумі 51675 (п`ятдесят одну тисячу шістсот сімдесят п`ять) гривень 83 копійки заборгованість по тілу кредита.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» // судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2195 (дві тисячі сто дев`яносто п`ять) гривень 51 копійка, та за подання апеляційної скарги в сумі 3293 (три тисячі двісті дев`яносто три) гривні 27 копійок.

В іншій частині рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 3.11.2023 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. П. Рибчинський

В. В. Оніщук