Провадження №2/756/829/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.,

секретаря - Міщенка О.В,

за участі: позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 2 000,00 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 09.10.2022 року уклали договір позики. Факт передачі коштів оформлено розпискою відповідача. Зі змісту розписки вбачається, що відповідач взяв у позивача у борг 2 000,00 доларів США. Вказану суму зобов`язується повернути по першій вимозі кредитора.

Позивач зазначає, що 21.08.2023 року засобами поштового зв`язку направив ОСОБА_2 вимогу про повернення коштів, однак адресат відмовився отримувати конверт.

Таким чином, позивач зазначає що відповідач свої зобов`язання у встановлені строки та до даного часу за договором позики не виконав та кошти не повернув. Тобто, відповідач протиправно користується коштами позивача, чим порушує його майнові права, тому позивач ставить питання про стягнення відповідних коштів у судовому порядку.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні не заперечував факт отримання коштів, визнавав позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, заслухавши сторін, судом встановлено наступне.

09.10.2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики. Факт передачі коштів оформлено розпискою ОСОБА_2 . Зі змісту розписки вбачається, що ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 у борг 2 000,00 доларів США. Вказану суму зобов`язується повернути по першій вимозі кредитора.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч.1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

За ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

При дослідженні розписки написаної і підписаної від імені відповідача судом встановлено, що вона містить усі необхідні умови договору позики, зокрема, дату її складання, сторін правочину, отримання грошових коштів у конкретно визначеному розмірі та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З огляду на викладене, зміст поданої позивачем розписки підтверджує факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача, їх суму із зобов`язанням повернення у встановлений термін, що становить основний зміст та істотні обставини позичкового зобов`язання, передбаченого частиною першою статті 1046 ЦК України і є належним доказом укладення між сторонами позики вищевказаної грошової суми.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу тощо), або утриматися від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

21.08.2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив ОСОБА_2 вимогу про повернення коштів, однак адресат відмовився отримувати конверт.

При цьому, судом встановлено, що відповідач протягом тридцяти днів від 21.08.2023 року кошти позивачу не повернув, про що не заперечував у судовому засіданні.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги визнання відповідачем позову, та те що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 09.10.2022 року у розмірі 2 000,00 доларів США.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 073,60 грн., оскільки на момент подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 253, 256, 626, 627, 509, 526, 530, 536, 1046, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 09.10.2022 року у розмірі 2 000 (дві тисячі) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь держави витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Шевчук