Справа № 367/7761/23
Провадження №2/367/1857/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

31 січня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

головуючого судді Кухленка Д.С.

за участю секретаря Шаповала О.О.,

заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди,-

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся позивач ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди.

В обґрунтування заявлених вимог вказала, що 01.02.2023 р. між ОСОБА_1 (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Орендар) було укладено Договір оренди №б/н, за яким Орендодавець зобов`язався передати, а орендар прийняти в тимчасове оплатне користування житлове приміщення, а Орендар зобов`язався виплачувати орендодавцю орендну плату і, після закінчення терміну оренди, повернути йому зазначене приміщення. Факт передачі приміщення в оренду сторони засвідчили Актом приймання-передачі приміщення за Договором оренди від 01.02.2023 р. Сума орендної плати за користування Приміщенням складає 5000,00 грн. (п.5.1. Договору). Внесення оплати за оренду приміщення здійснюється Орендарем щомісячно до 5 (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим. (п. 7.4. Договору оренди). За період з 01.02.2023 р. по 30.06.2023 р. Орендарем було сплачено заборгованість по орендній платі в загальному розмірі 25000,00 грн.

В силу п.1.4. Договору оренди, строк оренди Приміщення складає 6 (шість) календарних місяців з моменту підписання договору. Якщо жодна сторін не повідомить письмово іншу сторону про бажання припинити дію Договору за 30 календарних днів до дати, вказаної в абзаці першому даного пункту Договору, договір вважається автоматично пролонгованим на наступних 6 (шість) місяців на умовах, викладених в Договорі, та не передбачає укладення Сторонами окремої Додаткової угоди.

Орендар свого обов`язку щодо сплати орендної плати за користування майном не виконує, за період з 01.07.2023 р. по 31.08.2023 р. розмір заборгованості Орендаря перед Орендодавцем складає 10000,00 грн. (5000,00 грн. х 2). ЦК України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

В зв`язку з викладеним вище просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000,00 грн. заборгованості по орендній платі та судові витрати.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 06 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди залишено без руху.

Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Кухленка Д.С. від 13 листопада 2023 року було відкрито провадження по вказаній цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Копія Ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 13.11.2023 направлялися на адресу відповідача, які як вбачається із роздруківки повідомлення про вручення рекомендованого повідомлення за трекінгом № 484 щодо надіслання на адресу відповідача, судового повідомлення про розгляд справи разом із ухвалою про відкриття провадження, дане відправлення було отримано особисто відповідачем 09.12.2023.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 29 грудня 2023 року відзив відповідача ОСОБА_2 та його представника - адвоката Кочкарьова С.В. на позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди залишено без розгляду та повернуто відповідачу та клопотання про розгляд справи з повідомленням ( викликом) сторін залишено без розгляду та повернуто відповідачу.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 31 січня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про поновлення процесуального строку для подачі відзиву на позов та відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 та його представника - адвоката Кочкарьова С.В. про розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 31 січня 2024 року, відмовлено в задоволенні заяви представника позивача - адвоката Котлубовської І.В. про поновлення процесуального строку для подання заяви про збільшення/зменшення позовних вимог, та відмовлено у задоволенні заяву про збільшення розміру позовних вимог по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди в порядку загального позовного провадження.

Згідно ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що 01.02.2023р. між ОСОБА_1 (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Орендар) було укладено Договір оренди №б/н, за яким Орендодавець зобов`язався передати, а Орендар прийняти в тимчасове оплатне користування житлове приміщення, а Орендар зобов`язався виплачувати Орендодавцю орендну плату і, після закінчення терміну оренди, повернути йому зазначене Приміщення.(а.с.14-17)

Відповідно до Акту приймання-передачі приміщення за Договором оренди від 01.02.2023р., сторони засвідчили передачу приміщення в оренду.(а.с.18-20).

Згідно з п. 5.1. Договору оренди, сума орендної плати за користування приміщенням складає 5000,00 грн.

Та відповідно до п. 7.4. Договору оренди, внесення оплати за оренду приміщення здійснюється орендарем щомісячно до 5 (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим.

Судом встановлено, що за період з 01.02.2023 р. по 30.06.2023 р. Орендарем було сплачено заборгованість по орендній платі в загальному розмірі 25000,00 грн., що підтверджується випискою по картці від 18.09.2023р.(а.с.12)

Відповідно до п. 4.1 Договору оренди від 01.02.2023р., цей Договір набуває чинності з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі Приміщення і діє до 30.06.2023 року (включно).

Відповідно до положень ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку.

Згідно положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено положеннями ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно положень ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно положень ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Положеннями ч. 1 ст. 759 ЦК визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до положень ч.1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно положень ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Положеннями ч. 1 ст. 810 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний: використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані; своєчасно вносити плату за житло; самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за користування житлом, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру. Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. (частини 1, 2 3 ст. 820 ЦК України)

Відповідно до частини 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років.

З огляду на викладені норми права, правовідносини у сфері найму (оренди) житла виникають на підставі письмового договору. Саме ним визначаються основні умови оренди, погоджені сторонами, зокрема щодо плати, строку найму, і.т.ін.

Разом з тим, відповідно до п. 4.1 Договору оренди від 01.02.2023р., цей Договір набуває чинності з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі Приміщення і діє до 30.06.2023 року (включно). (а.с. 9-11).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З аналізу встановлених судом спірних правовідносин, вбачається, що сторонами узгоджено строк дії договору оренди (найму) квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до 30.06.2023 року (включно).

Варто зауважити, що в силу принципу змагальності цивільного судочинства, саме позивач зобов`язана надати належні і достатні докази на підтвердження обставин, які свідчать, що відповідач користувався квартирою в період з 01.07.2023 по 31.08.2023.

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач проживав у квартирі належній позивачу саме в період з 01.07.2023 по 31.08.2023, як стверджує позивач, оскільки не містять даних про обставини, котрі входять до предмету доказування.

Інших належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, котрі підтверджували б позовні вимоги в частині розміру заборгованості відповідача по орендній платі за вказаний у позовній заяві період, позивачем не надано.

Відповідно до частини 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зважаючи на вказану норму права, наслідком не доведення позивачем своїх вимог є відмова у задоволенні позову.

В свою чергу, практика Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Таким чином, оскільки позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, що з моменту закінчення строку дії договору, а саме з 30.06.2023 відповідач користувався орендованою квартирою в період з 01.07.2023 по 31.08.2023, та оскільки за час користування квартирою ним всі кошти сплачені у повному обсязі, суд вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити, оскільки суду не надано та судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження доводів зазначених позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року.

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. Відтак, підстав для відшкодування позивачу понесених судових витрат суд не вбачає, оскільки відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 13, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 280-284, 289 Цивільного процесуального кодексу України,-

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Д.С. Кухленко