Житомирський апеляційний суд
Справа №288/382/23 Головуючий у 1-й інст. Зайченко Є. О.
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Житомирі цивільну справу № 288/382/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Фінтраст Україна» на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 11 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Зайченко Є.О. у смт. Попільні,

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Фінтраст Україна» (далі ТОВ ФК «Фінтраст Україна», Товариство, Позивач) звернулось з даним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на їх користь 49 100 грн заборгованості за кредитним договором № 3658748 від 12.02.2021, судовий збір у сумі 2684,00 грн та 8000 грн витрат на правничу допомогу.

Товариство зазначало, що вони є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № 870 від 28.02.2017, видане Національним банком України. Також, ТОВ «Авентус Україна» має ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, яка була видана розпорядженням Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28.03.2017 № 756.

12 лютого 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір № 3658748 про надання споживчого кредиту (далі Кредитний договір). Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року.

Згідно умов Кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 15000,00 грн; строк кредиту - 30 днів. Дата повернення кредиту - 14.03.2021.

ТОВ «Авентус Україна» зобов`язання виконало в повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, тому станом на 31.01.2023 у нього утворилась заборгованість за Кредитним договором, яка складається із: тіло кредиту - 15000,00 грн, нараховані проценти 34100,00 грн, а всього - 49 100,00 грн.

18.10.2021 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та Товариством з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ «Українські Фінансові Операції»), як фактором, було укладено Договір факторингу № 18/10/2021 (далі Договір Факторингу), згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором.

11.07.2022 між ТОВ «Українські Фінансові Операції», як клієнтом, та ТОВ ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 1 (далі Договір Факторингу), згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором.

Отже, до ТОВ ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного Договору факторингу № 1 перейшло право грошової вимоги до Відповідача за вищевказаним кредитним договором, які Позивач просить стягнути.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 11 вересня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Фінтраст Україна» 15000 грн заборгованості за договором № 3658748 від 12.02.2021, 819, 95 грн судового збору та 2000 грн витрат на правничу допомогу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Позивач, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, також суд неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи.

Вказують, що підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. У даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, продовження строку кредитування (новий строк), умови автопролонгації, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку, нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Станом на сьогоднішній день, ані Кредитний договір, ані будь-яке його положення чи пункт, включаючи ціну договору, не визнано відповідно до чинного законодавства недійсними, не справедливими чи не добросовісним.

Отже, Відповідачу у даному випадку проценти нараховано правомірно у межах погодженого строку надання кредиту, нового строку та у межах періоду автопролонгації відповідно до поденного розрахунку, що наданий до позовної заяви.

А тому, суд першої інстанції помилково зробив хибний висновок, що відсутні підстави для стягнення з відповідача процентів за користування кредитом нарахованих у межах нового строку користування та періоду автопролонгації.

Судом неповно встановлено обставин, які мають значення для справи, неправильно досліджено докази та надано оцінку. Так, Позивачем доведено і матеріалами справи підтверджено, що станом на дату звернення до суду заборгованість Відповідача по Кредитному договору перед Позивачем не сплачена і складає 15000,00 грн - тіло кредиту та 34 100,00 грн - нараховані проценти, всього 49 100,00 грн. Зазначене підтверджується поданим розрахунком заборгованості, наведеним в картці обліку договору.

Вважають, що Кредитний договір укладений між ТОВ «Авентус Україна» та Відповідачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, нормативно-правове регулювання укладання електронного Кредитного договору та процедура укладання електронного кредитного договору детально описана Позивачем в позовній заяві.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 30.10.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.

У поданому відзиві представник відповідача Яковенко А.В. апеляційну скаргу не визнав, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини 3 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( ч.1 ст. 368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволеної позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту у сумі 15000,00 грн не оскаржується, тому апеляційним судом у даній частині не переглядається.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що позивачем не надано достовірних доказів, зокрема первинних документів, які б підтверджували наявність у відповідача заборгованості за процентами в період з 14.03.2021 по 17.10.2021, а також розрахунку цієї заборгованості.

Колегія апеляційного суду не погоджується із таким висновком з огляду на наступне.

Як встановлено судом, 12 лютого 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір № 3658748 про надання споживчого кредиту (а.с.11-14).

За приписами частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно положень статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Згідно частини 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Встановлено, що для підписання кредитного договору ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «М509904» відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.

У подальшому відповідачем вносились кошти на погашення заборгованості, що свідчить про погодження та продовження ним умов кредитування.

Відповідно до пунктів 1.3., 1.4 договору сума кредиту складала 15 000,00 грн, його строк 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. Стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору ( пункт 1.5 Договору).

Згідно підпункту 2.1. пункту 2 Кредитного договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту. А за умовами підпункту 2.4. пункту 2 Кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1 Договору.

Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт" (пункт 3.1. Договору).

У підпункті 3.3 договору зазначено, що розмір процентної ставки, встановлений в п.1.5.1 договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії договору та не може бути збільшений товариством в односторонньому порядку.

У той же час, згідно пункту 4.1 договору строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п. 1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.п. 4.2. (п. п. 4.2.1.-4.2.4.) договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (п. п. 4.3.1.- 4.3.4.) договору.

Відповідно до положень пунктів 4.3.1, 4.3.2 кредитного договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п. п. 4.2.2-4.2.4 договору. Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в п. п. 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п. 4.2 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Вказаний у цьому розділі порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля сторін передбачена в п. 4.2 договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в п. 4.3 договору - письмово цим договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 ЦК України до письмової форми правочину.

Згідно змісту пункту 6.3 кредитного договору погашення заборгованості здійснюється у наступній черговості: спочатку погашаються прострочені зобов`язання по процентам, а після цього - прострочені зобов`язання по кредиту.

TOB «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 15000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 відповідно до довідки ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» про перерахування коштів (а.с.17).

Копією картки обліку договору підтверджується, що відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом.

Зокрема, 13 березня 2021 року на суму 2565,00 грн; 13 серпня 2021 року на суму 50,00 грн; 13 жовтня 2021 року на суму 50,00 грн. У той же час, за період з 12.02.2021 по 17.10.2021 ОСОБА_1 має заборгованість по кредиту у розмірі 49100,00 грн (а.с.24-30).

Таким чином, у зв`язку з цим відповідно до пунктів 1.4, 1.2 Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно пункту 4.3.1 кредитного договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п. п. 4.2.2-4.2.4 договору.

Судом встановлено, що відповідач своїх зобов`язань у визначений договором строк щодо повернення кредиту не виконав, періодично здійснював часткове погашення кредиту. Сплачені ним кошти відповідно до п. 6.3 договору були спрямовані в першу чергу на погашення прострочених процентів, а строк дії договору на підставі його положень було продовжено.

Отже, внаслідок продовження дії договору у кредитора були наявні правові підстави для нарахування процентів за користування кредитом. Згідно проведеного позивачем розрахунку заборгованості по кредиту було враховано часткове погашення процентів та сума заборгованості визначена з їх урахуванням.

Відповідно до картки обліку договору проценти за користування кредитом нараховувалися лише до 11.07.2021.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом у сумі 34200,00 грн ґрунтується на вимогах закону, узгоджена сторонами кредитного договору, а тому підлягає задоволенню.

Згідно положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, наслідком чого стала невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, рішення суду у частині відмови у задоволенні позову підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, тому необхідно здійснити перерозподіл судових витрат.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина перша та друга статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін».

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У суді першої інстанції та апеляційній скарзі позивач просив стягнути сплачений судовий збір до місцевого суду у сумі 2684 грн та випрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Встановлено, що представник позивача на підставі Договору від № 07/07-2022 від 07.07.2022 (а.с. 46-47) надавала стороні правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції. Згідно Звіту про надання правничої допомоги від 30.01.2023, адвокатом при розгляді справи в суді першої інстанції інстанції надані правничі послуги (збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви, складення позовної заяви в даній справі та направлення її до суду (а.с.48), загальна ціна яких становить 8000,00 грн

Вказана сума коштів сплачена ТОВ «Фінансова компанія» «Фінтраст Україна», що підтверджується платіжною інструкцією № 11 від 30.01.2023 (а.с.52).

Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог також підлягає ухваленню нове рішення і в частині розміру стягнутого судового збору.

Зокрема, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія» «Фінтраст Україна» підлягає стягненню за подання позовної заяви 2684,00 грн судового збору.

Крім того, у зв`язку задоволенням апеляційної скарги із відповідачана користь позивача також підлягають стягненню 4026 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та 8000 грн витратна правничу допомогу у суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Фінтраст Україна» задовольнити.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 11 вересня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Фінтраст Україна» заборгованість за нарахованими процентами за договором № 3658748 від 12.02.2021 у сумі 34100,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Фінтраст Україна» 2684,00 грн судового збору за подання позовної заяви, 4026,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги, 8000,00 витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, а всього - 14710,00 грн.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді