РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 рокусмт ПетровеСправа № 941/1093/23
Провадження № 2/941/46/24

Петрівський районний суд Кіровоградської області

в складі:

головуючого судді - Шаєнко Ю. В.

при секретарі - Фатьяновій А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Петрове Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися з позовом до суду, та просять стягнути з відповідача: на користь позивача ОСОБА_1 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 10050 гривень 00 копійок, пеню у розмірі 230 гривень 19 копійок, три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 15 гривень 69 копійок, понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 гривень 00 копійок; на користь позивача ОСОБА_2 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 10050 гривень 00 копійок, пеню у розмірі 230 гривень 19 копійок, три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 15 гривень 69 копійок, понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 гривень 00 копійок; на користь позивача ОСОБА_3 страхове відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання у розмірі 29824 гривні 50 копійок, пеню у розмірі 516 гривень 24 копійки, три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 35 гривень 20 копійок, понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень 00 копійок.

В ході судового рогляду справи представник позивачів подав заяву про збільшення позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача: на користь позивача ОСОБА_1 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 10050 гривень 00 копійок, пеню та три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 1352 гривні 75 копійок, понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 гривень 00 копійок; на користь позивача ОСОБА_2 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 10050 гривень 00 копійок, пеню та три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 1352 гривні 75 копійок, понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 гривень 00 копійок та на користь позивача ОСОБА_3 страхове відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання у розмірі 29824 гривні 50 копійок, пеню та три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 3836 гривень 22 копійки, понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень 00 копійок.

Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява в якій він просив розглядати справу без його участі, позов підтримав посилаючись на обствини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суду не відомо.

Представником відповідача подано відзив на позов, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 17.03.2023 року о 13 годині 04 хвилини ОСОБА_4 керуючи вантажним автомобілем «КАМАЗ - 53212» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував в складі автопоїзду з причепом «ГКБ-8350» реєстраційний номер НОМЕР_2 напроти будівлі №9 по Літвінова в смт. Петрове, Олексадрійського району, Кіровоградської області допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 , який їхав з прилеглої тертиторії (справа - наліво) по ходу руху автопоїзду. В результаті наїзду велосипедист ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці ДТП.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 30.05.2023 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових рослідувань за №0000322 від 17.03.2023 року, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, закрите. Тобто, за відсутності в діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення (а.с.66-71).

На момент ДТП відповідальність власника автомобіля «КАМАЗ - 53212» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував в складі автопоїзду з причепом «ГКБ-8350» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4 , була застрахована у відповідача товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» поліс № АТ2803571.

21.04.2023 року позивачі звернулися до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» з заявою про виплату страхового відшкодування та необхідними для прийняття рішення документами.

12.06.2023 року позивачами до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» направлено додаткові документи для нарахування виплати страхового відшкодування.

31.07.2023 року відповідачем ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» надіслано повідомлення щодо виплати страхового відшкодування №12/3438, згідно якого сума страхового відшкодування передбачена вимогами п. п. 27.3, 27.4 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становить 50% від зазначених у литі розмірів.

Позивачі не погоджуються з позицію відповідача та розміром отриманого страхового відшкодування, оскільки позивачам заподіяно шкоду внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а не взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, тому відповідальним за заподіяну шкоду є лише особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу.

Питання відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого врегульовано спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме положеннями ст. 27, відповідно до якої вбачається, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прями наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, згідно ст. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами.

Тобто, спеціальним Законом визначено розмір регламентної виплати, а позиція страховика, в тому числі і на ЦК України, безпідставна, оскільки ЦК України є загальною правовою нормою та у разі існування, відсилає до застосування норм спеціального закону, яким непередбачено відмову у виплаті страхового відшкодування в даному випадку.

Отже, законодавцем не передбачено права страховика на власний розсуд зменшувати, а тим паче відмовляти у виплаті страхового відшкодування, які встановлені ст. 26 та 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами, загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 ЦПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Частиною 1 ст. 1177 ЦК України передбачено, що шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

У абзаці 1 пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб (абзац 1 пункту 36.3.статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року в справі № 200/19873/16-ц (провадження № 61-10261св18) зазначено, що: «відповідно до пункту 3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року в справі № 274/4882/17-ц (провадження № 61-38295св18) вказано, що: «за змістом пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зазначено, що: «42. Припис пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.

Отже, у разі, якщо потерпілий від взаємодії джерел підвищеної небезпеки, що стала наслідком неправомірних дій або бездіяльності власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, заявить вимогу про відшкодування неподільної шкоди (як-от шкоди, завданої здоров`ю, моральної шкоди) одним із таких власників (володільців), і той відшкодує цю шкоду у повному обсязі, він отримає право зворотної вимоги до інших власників (володільців) у відповідній частці.

За змістом припису пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV частки відповідальних за завдання неподільної шкоди страхувальників (їхніх страховиків або Моторного (транспортного) страхового бюро України) є рівними».

Щодо зменшення відповідачем належних сум страхових відшкодування на 50%, з урахуванням положень п.36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1193 ЦК України, суд зазначає наступне.

З огляду на матеріали справи, пішохід ОСОБА_6 загинув від дій водія транспортного засобу, який допустив наїзд на останнього. При цьому, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових рослідувань за №0000322 від 17.03.2023 року, закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто, за відсутності в діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, що підтверджується копією постанови про закриття кримінального провадження від 30.05.2023 року. (а.с.66-71).

Аналізуючи абз. 1 п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд прийшов до висновку, що він розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.

Таким чином, шкода позивачам в даній справі не завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, а тому у відповідача відсутні підстави для застування абзацу 1 пункту 36.3.статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією викладеною у Постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.02.2023 року в справі № 191/119/22.

Отже враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» належним чином не виконав свої зобов`язання в разі настання страхового випадку та не здійснив страхову виплату позивачам в належному розмірі, а тому позовні вимоги в частині стягнення на користь позивачів невідшкодованої моральної шкоди (передбачені ст. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ) підлягають задоволенню, а саме: на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складає по 10050 гривень та ОСОБА_3 в розмірі 29824 гривні 50 копійок.

Крім цьго, позивачами заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 по 8000 гривень та ОСОБА_3 10000 гривень судових витрат на правову допомогу.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що вимоги у цій частині не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Зі змісту позову вбачається, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які понесли ОСОБА_1 і ОСОБА_2 становить по 8000 гривень та ОСОБА_3 10000 гривень і які вони очікують понести в зв`язку з розглядом справи.

На підтвердження понесених по справі витрат на надання правничої допомоги стороною позивача суду надані договори № 20.07.23, № 20.07.23-1 та № 20.07.23-2 про надання правової допомоги від 20.07.2023 року укладені між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та адвокатом Ільківом М.М., ордера на надання правничої (правової) допомоги від 18.08.2023 року та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №001100 від 07.08.2018 року ( а. с. 13-25).

Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами за результатом розгляду справи, визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та встановлюється на підставі наступних доказів: детального опису робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках надання правничої допомоги по певній справі; доказів вартості робіт (послуг) адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; детального опису витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги витрат адвоката; доказів здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В матеріалах справи мається заява від 03.10.2023 року в якій представник позивачів ОСОБА_7 посилався на те, що докази на понесення судових витрат надані будуть суду додатково, протягом п`яти днів після ухвалення рішення або до завершення розгляду справи по суті.

Згідно положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До матеріалів справи не додано доказів які підтверджують, що позивачі понести зазначені у позовній заяві витрати на надання правничої допомоги, розмір таких витрат та представником позивачів до завершення розгляду справи по суті, не надано доказів вартості робіт (послуг) адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, детальний опис витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги витрат адвоката, доказів здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В зв`язку з чим суд приходить до переконання, що у задоволенні вимог про стягнення судових витрат слід відмовити за недоведеністю.

Приписами частини 1 статті 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6056 гривень.

Вказані правовідносини регулюються ст. ст. 1200, 1168, 1177, 1187 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 77 - 81, 133, 137, 141 ЦПК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Керуючись ст. ст. 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування- задовольнити частково.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 10050 гривень 00 копійок, пеню та три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 1352 гривні 75 копійок.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 10050 гривень 00 копійок, пеню та три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 1352 гривні 75 копійок.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання у розмірі 29824 гривні 50 копійок, пеню та три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 3836 гривень 22 копійки.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» судовий збір в розмірі 6056 гривень.

Позов в частині стягнення з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» витрат на професійну правничу допомогу, які понесли ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в розмірі по 8000 гривень та ОСОБА_3 в розмірі 10000 гривень - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Петрівського районного суду

Кіровоградської області Ю. В. Шаєнко