Житомирський апеляційний суд
Справа №289/2517/22 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О. О.
Категорія 44 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Микитюк О.Ю., Трояновської Г.С.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Житомирі цивільну справу № 289/2517/22 за позовом Житомирського обласного центру зайнятості в особі Радомишльської районної філії до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 21 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кириленка О.О. у м. Радомишль,

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року Житомирський обласний центр зайнятості в особі Радомишльської районної філії (далі Центр) звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на їх користь кошти в сумі 4725,87 грн та судові витрати.

Позов мотивували тим, що за заявою відповідачки з 08.07.2014 Радомишльським районним центром зайнятості їй надано статус безробітної і призначено допомогу по безробіттю, яку вона отримувала у період з 08.07.2014 по 20.10.2014 на загальну суму 4588,90 грн та проходила професійне навчання за напрямом «Підприємець-початківець», вартість якого становить 136, 97 грн. За наслідками проведеної перевірки встановлено, що з 16.01.2008 по 31.10.2014 вона була зареєстрована фізичною особою-підприємцем. Оскільки відповідачка не повідомила позивача, що вона є зайнятою особою та перебувала на обліку як безробітна, посилаючись на норми Закону України «Про зайнятість населення», позивач просив стягнути вказані кошти як безпідставно отримані.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 21 вересня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 4588,90 грн та судовий збір в сумі 2409,09 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі, відповідачка просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що зазначене рішення є таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Зокрема, судом не було враховано та досліджено той факт, що позивач подаючи до суду позов приховав від суду факт службового недбальства працівників філії Житомирського обласного центру зайнятості, а саме, що реєстрація в центрі зайнятості згідно законодавства України проходить в два етапи. Перший етап передбачає надання особі лише статусу безробітного. На другому етапі повинна проводитися перевірка поданих безробітним документів для надання матеріального забезпечення по безробіттю.

Вказує, що коли вона звернулася 08.07.2014 до Радомишльського районного центру зайнятості ніхто ніяких перевірок поданих нею документів не проводив, наказом керівника від 10.07.2014 їй було надано статус безробітної, а вже наказом від 15.07.2014 - призначено матеріальну допомогу по безробіттю, що є абсолютним службовим недбальством з боку працівників Радомишльського районного центру зайнятості та нехтуванням своїх посадових обов`язків.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. В свою чергу суд при розгляді даної справи не врахував її доводи про те, що не знала про факт не припинення реєстрації підприємницької діяльності під час звернення до Радомишльського районного центру зайнятості з метою пошуку роботи та реєстрації її як безробітної.

Також, на підтвердження своїх доводів вказувала, що починаючи з 2010 року по 2014 рік вона працювала на державній службі, і отримувала виключно заробітну плату, а також надала до суду щорічні Декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за всі роки роботи.

Крім того, судом не було враховано, що відповідно до статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Вважає, що суд дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено у діях відповідачки умислу на зловживання своїми обов`язками чи свідомого надання неправдивих відомостей при поданні у липні 2014 року до Радомишльської районної філії Житомирського обласного центру зайнятості заяви про надання статусу безробітного.

Суд не врахував, що згідно з вищевикладеними доказами підтверджено факт відсутності доходів у відповідачки від підприємницької діяльності за період з 8 липня 2014 року до 31 жовтня 2014 року, визначено, що вона у вказаний період не здійснювала підприємницької діяльності.

15 листопада 2023 року від представника відповідачки адвоката Войцешука В.В. надійшла заява до апеляційного суду про скасування рішення суду першої інстанції і направлення справи на розгляд за встановленою законом підсудністю ( а.с. 207-208).

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 30.10.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.

Представником позивача на апеляційну скаргу подано відзив, в якому просять залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( ч.1 ст. 368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суди встановили, що 08 липня 2014 року ОСОБА_2 ( після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 ) звернулася до Радомишльського районного центру зайнятості Житомирського обласного центру зайнятості із заявою про надання їй статусу безробітної ( а.с. 5).

Наказом позивача від 10.07.2014 відповідачці із 08.07.2014 надано статус безробітної, а з 15.07.2014 їй призначено допомогу по безробіттю включно по 09.07.2015 ( а.с 15).

За період із 15.07.2014 по 20.10.2014 Радомишльським РЦЗ сплачено відповідачці допомогу по безробіттю в загальній сумі 4588,90 грн (а.с. 8).

ОСОБА_4 на підставі укладеного із позивачем договору від 13.10.2014 у період з 14.10.2014 по 27.10.2014 проходила професійне навчання у Житомирському технологічному коледжі за професією «підприємець-початківець» (а.с. 11)

Відповідно до Акту №10, що підтверджує подання ОСОБА_2 (ПК №00004) недостовірних відомостей (з вини особи) від 31.10.2014, спеціалісти Радомишльського РЦЗ розглянули відповідь Реєстраційної служби Радомишльського РУЮ №208/19/2.4 від 31.10.2014, в якій зазначено, що ОСОБА_2 була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 16.01.2008 по 31.10.2014. ОСОБА_2 необхідно повернути отримані кошти по страховим виплатам за весь період перебування на обліку в районному центрі зайнятості, а також компенсувати витрати служби зайнятості на проходження нею курсів за професією «підприємець-початківець» в Житомирському технологічному коледжі (а.с. 18).

Наказом Радомишльського районного центру зайнятості від 31 жовтня 2014 року зобов`язано « ОСОБА_2 повернути кошти до Фонду загальнообов`язкового соціального страхування на випадок безробіття які незаконно виплачені у зв`язку з поданням неправдивих відомостей на основі яких призначено виплату допомоги по безробіттю та повернути вартість проходження курсів» (а.с. 19).

03.11.2014 та 20.11.2014 позивачем направлялися відповідачці повідомлення із копіями наказу про відшкодування виплачених коштів на загальну суму 4725,87 грн ( а.с. 20, 21).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що відповідач діяла недобросовісно, вона мала б пересвідчитись чи проведено належним чином державним реєстратором припинення її підприємницької діяльності, а тому отримана нею допомога по безробіттю у розмірі 4588,90 грн підлягає поверненню як безпідставно отримана.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду з огляду на наступне.

За приписами статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Зокрема, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності: а) рахункової помилки зі сторони платника; б) недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Згідно із частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав.

Відповідно до статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин другої, третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», яка визначає права, обов`язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

У статті 42 Господарського кодексу України зазначено, що підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Установлено, що відповідно до повідомлення Реєстраційної служби Радомишльського районного управління юстиції Житомирської області від 31.10.2014 згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_2 була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 16.01.2008 по 31.10.2014, що підтверджується витягом з ЄДР ( а.с. 16-17).

Згідно повідомлення Радомишльського відділення Малинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області № 154 від 06.04.2015 ОСОБА_2 останню звітність про отримані доходи від підприємницької діяльності було подано у 2010 році, за інші періоди така звітність не подавалася ( а.с. 64).

Як видно із копії трудової книжки ОСОБА_4 , остання на протязі періоду з 23.12.2010 по 01.07.2014 була державним службовцем та працювала на різних посадах Радомишльської державної адміністрації та Лугинської державної адміністрації у Житомирській області ( а.с. 38-40).

Протягом вказаного періоду відповідачем, як державним службовцем, подавалися щорічні декларації про майно, доходи витрати і зобов`язання фінансового характеру, що підтверджується їх копіями, долученими до матеріалів справи ( а.с. 41-63).

З урахуванням зазначеного суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено у діях відповідача умислу на зловживання своїми обов`язками чи свідомого надання неправдивих відомостей при поданні у липні 2014 року до Радомишльського районного центру зайнятості заяви про надання статусу безробітного.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, мають враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач, який є суб`єктом владних повноважень, повинен довести вину застрахованої особи у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про наявність статусу суб`єкта фізичної особи підприємця з метою незаконного отримання допомоги по безробіттю.

При цьому добросовісність набувача презюмується, і відповідно тягар доказування недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум, тобто на позивача, що повністю узгоджується із висновками щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/ 15-ц ( провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року, прийнятої у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

Суд також не врахував, що згідно з вищевикладеними доказами підтверджено факт відсутності доходів у ОСОБА_4 за період з 15 липня 2014 року по 20 жовтня 2014 року, визначено, що відповідачка у вказаний період не здійснювала підприємницької діяльності.

Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробіття соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування.

При цьому призначення вказаної допомоги по безробіттю пов`язується саме із наявністю/відсутністю роботи (праці) в особи як можливості діяти. Необхідними умовами для визнання особи безробітною і для виплати відповідної грошової допомоги, є не формальна реєстрація особи як суб`єкта підприємницької діяльності, фізичної особи підприємця чи приватного підприємця, а реальне зайняття підприємницькою діяльністю та отримання доходу (прибутку) від такої діяльності, який необхідний людині для забезпечення її фізичного існування.

Отже, немає правових підстав для задоволення позову, з огляду на те, що відповідачка на час звернення із заявою про надання статусу безробітного господарської діяльності фактично не здійснювала, прибутків від такої діяльності не отримувала.

Вищевказане узгоджується із висновком викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року у справі № 757/17820/ 17-ц.

Посилання суду першої інстанції на висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.11.2022 у справі №474/750/18 є не коректним, оскільки касаційною інстанцією у вказаній справі переглядалися судові рішення щодо визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Таким чином, доводи Радомишльського районного центру зайнятості щодо повідомлення ОСОБА_4 недостовірних даних, на підставі яких було прийнято рішення про надання статусу їй безробітної, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються обґрунтованими поясненнями відповідача, що вона вважала свою реєстрацію скасованою, оскільки після 2010 року не подавала звітності.

Крім того, ця інформація не є конфіденційною і позивач не позбавлений права перевірити її під час прийняття рішення про надання статусу безробітного і призначення допомоги по безробіттю.

У відповідності до положень ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, у зв`язку із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, судове рішення підлягає скасуванню у порядку п. 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України та наявні підстави для ухваленню нового рішення - про відмову у задоволенні позову.

Заява представника відповідачки адвоката Войцешука В.В. про направлення справи на розгляд до іншого суду за встановленою законом підсудністю задоволенню не підлягає з огляду на те, що відповідно до частини 2 статті 378 ЦПК України відповідачкою, а також її представником при розгляді справи судом першої інстанції не було заявлено про непідсудність справи.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із ухваленням колегією суддів рішення про відмову у задоволенні позову, із позивача на користь відповідачки підлягають стягненню понесені останньою витрати на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги в сумі 3613,64 грн.

За приписами пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 21 вересня 2023 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Житомирського обласного центру зайнятості в особі Радомишльської районної філії відмовити.

Стягнути із Житомирського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 3613,64 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді