Справа №345/136/24
Провадження № 2/345/249/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

05.02.2024 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі судді Кулаєць Б.О., розглянувши в залі Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державної казначейської служби України про витребування безпідставно отриманих грошових активів,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій сторін:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на його користь безпідставно набуті кошти за примусове виконання постанови Жидачівського районного суду Львівської області в справі № 443/426/23 від 24 квітня 2023 року, яка скасована постановою Львівського апеляційного суду в справі № 443/426/23 від 27 жовтня 2023 року, в розмірі 19 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.03.2023 поліцейським Жидачівського відділення поліції Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області Демків О.В. відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 475560 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Постановою Жидачівського районного суду Львівської області в справі № 443/426/23 від 24 квітня 2023 року вирішено визнати його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, і накласти стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з нього на користь держави судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

25.08.2023 Головним державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вирастюком Ю.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанови Жидачівського районного суду Львівської області № 443/426/23 від 24 квітня 2023 року.

09.10.2023 Головним державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вирастюком Ю.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Згідно з постановою вирішено закінчити виконавче провадження № 72622108 з примусового виконання постанови Жидачівського районного суду Львівської області № 443/426/23 від 24 квітня 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 17 000 гривень, припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

Водночас, постановою Львівського апеляційного суду від 27.10.2023 вирішено поновити адвокату Сєргєєві Ользі Ігорівні строк на апеляційне оскарження постанови Жидачівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2023 року. Апеляційну скаргу адвоката Сєргєєвої Ольги Ігорівни задоволити, постанову Жидачівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати. Провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Така постанова суду набрала законної сили 27 жовтня 2023 року.

Вищенаведене свідчить про те, що відповідач набув від позивача кошти в розмірі 19000 гривень на підставі, яка згодом відпала, а саме: постанови Жидачівського районного суду Львівської області в справі № 443/426/23 від 24 квітня 2023 року, яка в подальшому була скасована Львівським апеляційним судом. Отже, кошти в сумі 19000 гривень є безпідставно набутими та підлягають стягненню з відповідача.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.01.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.

У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачами не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідачі не скористалися, хоча ухвалу про відкриття провадження було доставлено до зареєстрованих Електронних кабінетів користувачів ЄСІТС, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

постановою Жидачівського районного суду Львівської області у справі № 443/426/23 від 24 квітня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік (а.с. 23-25).

25.08.2023 головним державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вирастюком Ю.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 72622108 щодо виконання постанови Жидачівського районного суду Львівської області № 443/426/23 від 24 квітня 2023 року про стягнення на користь держави штрафу у розмірі 17000,00 грн.(а.с. 28-29).

Постановами головного державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби Вирастюка Ю.М. від 25.08.2023 постановлено визначити для Кави В.М. розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 300 грн., а також вирішено стягнути з останнього виконавчий збір у сумі 1700,00 грн. (а.с. 14-15, 17).

29.08.2023 головним державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби Вирастюком Ю.М. у виконавчому провадженні № 72622108 винесено постанову про арешт коштів боржника, згідно з якою вирішено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 18-19).

Постановою головного державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби Вирастюка Ю.М. від 09.10.2023 постановлено закінчити виконавче провадження № 72622108 з примусового виконання постанови Жидачівського районного суду Львівської області № 443/426/23 від 24 квітня 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 17 000 гривень, припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення (а.с. 26-27).

Згідно з інформацією від 05.01.2024 виконавче провадження № 72622108 закінчене на підставі фактичного повного виконання рішення, сума звернення стягнення 19000,00 грн. (а.с. 20-22).

Постановою Львівського апеляційного суду від 27.10.2023 поновлено адвокату Сєргєєві Ользі Ігорівні строк на апеляційне оскарження постанови Жидачівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2023 року. Апеляційну скаргу адвоката Сєргєєвої Ольги Ігорівни задоволено. Постанову Жидачівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувано. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 30-36).

Вказана постанова суду набрала законної сили 27 жовтня 2023 року (а.с. 13).

Оцінка суду:

вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить наступних висновків.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (відповідний висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, визначений Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787.

Суд звертає увагу на те, що на момент примусового стягнення з позивача штрафу у розмірі 17000,00 грн. юридична підстава для такого стягнення існувала, оскільки була чинною постанова Жидачівського районного суду Львівської області у справі № 443/426/23 від 24 квітня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн., та було відкрите виконавче провадження з виконання вказаного судового рішення.

Тому відсутні підстави вважати, що кошти були стягнуті помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що кошти були стягнуті надміру, тобто в розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові.

Надалі з огляду на скасування постановою Львівського апеляційного суду від 27.10.2023 вказаного судового рішення відповідна юридична підстава відпала.

Таким чином, оскільки сума, яка була стягнута з позивача, не є помилково чи надміру зарахованою, Порядок № 787 на спірні правовідносини не поширюється.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21 (п. 51, 52).

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21 зроблено висновок, що сплачену до Державного бюджету України суму адміністративно-господарського штрафу після того, як підстава такого перерахування відпала (зокрема у разі скасування адміністративним судом постанови про застосування такого штрафу), господарський суд може стягнути на користь платника згідно зі статтею 1212 ЦК України як таку, що утримується у бюджеті без достатньої правової підстави (п. 39).

У п. 53 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі ст. 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються в бюджеті без достатньої правової підстави.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Аналізуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що після скасування апеляційним судом постанови про накладення на ОСОБА_1 стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. останній згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на звернення до суду з позовом про стягнення суми перерахованих коштів до Державного бюджету України, як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. А тому, вимоги Кави В.М. про стягнення коштів, перерахованих на сплату штрафу до Державного бюджету України, у розмірі 17000,00 грн. підлягають задоволенню на підставі статті 1212 ЦК України.

Щодо стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 300,00 грн. та виконавчого збору у розмірі 1700,00 грн. суд зазначає наступне.

Ч. 1 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Як встановлено з матеріалів справи, постановами головного державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби Вирастюка Ю.М. від 25.08.2023 для Кави В.М. визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 300 грн., а також вирішено стягнути з останнього виконавчий збір у розмірі 1700,00 грн.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами.

Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розглядові за правилами адміністративного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2018 року у справі №921/16/14-г/15).

Звертаючись в суд з вказаним позовом, позивач, зокрема, просить стягнути мінімальні витрати виконавчого провадження в розмірі 300,00 грн. та виконавчий збір у розмірі 1700,00 грн., як на підставу позову покликається на статтю 1212 ЦК України.

Суду не надано жодного доказу про те, що зазначені постанови державного виконавця позивачем оскаржувалися у порядку, встановленому чинним законодавством, та що вони скасовані, а дії державного виконавця щодо винесення вказаних постанов визнані протиправними.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням витрат виконавчого провадження та виконавчого збору, оскільки такі кошти не можуть вважатися безпідставно набутими у розумінні статті 1212 ЦК України, а є коштами виконавчого провадження. А тому в задоволенні позовних вимог у вказаній частині необхідно відмовити.

Щодо порядку стягнення коштів.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27 лютого 2019 року у справі N 761/3884/18 (пункт 35), від 23 листопада 2021 року у справі N 359/3373/16-ц (пункт 81), від 20 липня 2022 року у справі N 910/5201/19 (пункт 76), від 5 жовтня 2022 року у справах N 923/199/21 (пункт 8.17) і N 922/1830/19 (пункт 7.2), від 14 грудня 2022 року у справі N 2-3887/2009 (пункт 55)). Це випливає, зокрема, з частини четвертої статті 56 ГПК України. Тобто під час провадження у справі стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі N 587/430/16-ц (пункт 27), від 23 листопада 2021 року у справі N 359/3373/16-ц (пункт 81), від 5 жовтня 2022 року у справі N 923/199/21 (пункт 8.18) і N 922/1830/19 (пункт 7.3), від 14 грудня 2022 року у справі N 2-3887/2009 (пункт 55), від 12 липня 2023 року у справі N 757/31372/18-ц (пункт 38)).

Отже, те, що позивач вказав відповідачем у справі щодо стягнення з Державного бюджету України коштів, які утримуються там без достатньої правової підстави, певний орган державної влади не означає, що у спірних правовідносинах відповідальним суб`єктом є не держава, а саме цей орган. Інакше кажучи, у кондикційних спірних правовідносинах орган держави є представником її інтересів, а не суб`єктом владних повноважень, який здійснює щодо позивача публічно-владні управлінські функції.

Отже, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Грошові кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому немає потреби зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ані на підстави, ані на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

За таких обставин, кошти підлягають стягненню не шляхом списання єдиного казначейського рахунку, як того просить позивач, а безпосередньо з Державного бюджету України.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, у зв`язку з чим необхідно стягнути з Державного бюджету України на користь позивача безпідставно набуті кошти під час примусового виконання постанови Жидачівського районного суду Львівської області в справі № 443/426/23 від 24 квітня 2023 року, яка скасована постановою Львівського апеляційного суду в справі № 443/426/23 від 27 жовтня 2023 року, в розмірі 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень. В іншій частині позову слід відмовити.

На підставі викладеного, ст.ст. 2, 170, 1212 ЦК України, ст.ст. 3, 42, 45, 74 Закону України «Про виконавче провадження», п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, п. 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затвердженого Постановою КМУ від 08 вересня 2016 року № 643, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 280-283, 356 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державної казначейської служби України про витребування безпідставно отриманих грошових активів задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в розмірі 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

За письмовою заявою відповідача заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Інші учасники справи (в тому числі і позивач), а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Калуський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, адреса: м. Калуш пр. Л.Українки, 1, Івано-Франківська область, .

Відповідач: Державна казначейська служба України, місцезнаходження Київ, вул. Бастіонна, 6, .

Суддя: