справа № 756/7242/22 головуючий у суді І інстанції Тиха О.О.
провадження № 22-ц/824/4562/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , поданою представником Лабик Русланом Романовичем , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року позивачі звернулися до суду з позовом та просили стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів по 289 984 грн. 80 коп. решти моральної шкоди, заподіяної позивачам внаслідок смерті ОСОБА_6 , в результаті дії джерела підвищеної небезпеки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 11:00 год. на автодорозі Ружин-Рогачі на відстані 3,300 км. від с. Заріччя, Ружинського району, Житомирської області в напрямку с. Топори, Ружинського району, Житомирської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса «Рута 25», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , який здійснив наїзд на велосипедиста, в результаті якого загинув ОСОБА_6 , який був чоловіком позивача ОСОБА_1 та батьком позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 за вказаним фактом слідчим СВ Ружинського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000239 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою слідчого СВ Ружинського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області від 29 квітня 2020 року кримінальне провадження №0000239 від 03 жовтня 2019 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Рута 25», номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у ТзДВ «СК «Гардіан» відповідно до договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО1724645 та №АО 1192407. Рішеннями Оболонського районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року та 23 листопада 2021 року на користь позивачів з ТДВ «СК «Гардіан» стягнуто по 10 015 грн. 20 коп. у відшкодування моральної шкоди. Проте, сума відшкодування моральної шкоди, яку здійснив страховик, є значно меншою, ніж фактична шкода, яку було завдано позивачам у зв`язку зі смертю близької людини. Позивачами зазначено, що смерть чоловіка та батька ОСОБА_6 повністю змінила їх життя у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки. Загибель останнього дотепер спричиняє надзвичайні душевні страждання. Позивачі відчувають пригніченість, депресію, страждання, які кожні святкові дні посилюються, оскільки усі свята вони святкували разом. Після смерті чоловіка та батька позивачі не можуть повноцінно жити. Враховуючи викладене кожен з позивачів оцінює розмір завданої йому моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 300 000 грн. З урахуванням сплаченої кожному з них ТДВ «СК «Гардіан» суми моральної шкоди 10 015 грн. 20 коп., позивачі просять суд стягнути з відповідача моральну шкоду, заподіяну їм внаслідок смерті ОСОБА_6 в результаті дії джерела підвищеної небезпеки у сумі 869 954 грн. 40 коп., тобто, по 289 984 грн. 80 коп. на користь кожного.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 29 червня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просять скасувати рішення суду першої інстанції через неповне встановлення судом обставини, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Позивачі також просять суд стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів по 12 000 грн. витрат на правову допомогу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачі зазначають, що з матеріалів справи слідує, що відповідачем на підтвердження факту керування ним автобусом в силу перебування у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_7 було надано суду наступні докази: копію трудової книжки в якій міститься запис про те, що відповідач у період з 03 грудня 2018 року по 31 липня 2020 року працював водієм автотранспортних засобів у ФОП ОСОБА_7 ; копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/1724645 в якому міститься запис про те, що страхувальником цивільно-правової відповідальності, пов`язаної з експлуатацією транспортного засобу «Рута 25», номерний знак НОМЕР_1 , є ФОП ОСОБА_7 . Отже, відповідачем було надано лише два докази, які не містять жодних даних про те, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_5 , який керував автобусом «Рута 25», номерний знак НОМЕР_1 , та здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , працював водієм у ФОП ОСОБА_7 . Відтак, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач керував вказаним автобусом в силу перебування у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_7 є безпідставним та необґрунтованим, а також таким, що ґрунтується виключно на припущеннях. Щодо обов`язку позивача довести, що відповідач не працював у ФОП ОСОБА_7 , то вказаний висновок суду першої інстанції суперечить вимогам ЦПК України, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що на час ДТП він керував автобусом у зв`язку із тим, що виконував покладені на нього обов`язки ФОП ОСОБА_7 . Таким чином, саме відповідач зобов`язаний був надати суду чи схему маршруту, чи наказ про прийняття його на роботу, чи наказ про закріплення за ним автобуса «Рута 25», д.р.н. НОМЕР_1 , чи посадової інструкції тощо. Крім того, постановою про закриття кримінального провадження, винесеної 29 квітня 2020 року слідчим СВ Ружинського відділення поліції Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області капітаном поліції Давидюк О.О., встановлено, що водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 технічно справним автобусом «Рута-25», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по правій смузі проїзної частини автодороги «Ружин-Рогачі» в напрямку с. Заріччя Житомирської області з невеликою швидкістю. Вказаною постановою встановлено, що власником автобуса «Рута-25», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував відповідач на час ДТП, належить саме відповідачу на праві приватної власності. Отже, з матеріалів цивільної справи слідує, що відповідач на час ДТП керував належним йому транспортним засобом саме у власних цілях, а не в силу виконання покладених на нього трудових обов`язків.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 вказує про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, не відповідає вимогам чинного законодавства України, протирічить фактичним обставинам справи та не може бути задоволена. Відповідач наголошує на тому, що проведеним розслідуванням факту ДТП встановлено що причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди внаслідок якої помер ОСОБА_6 є рух велосипедиста ОСОБА_6 в напрямку смуги руху автомобіля «Рута 25», д.н.з НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_8 , в момент знаходження останнього від місця наїзду на відстані недостатній для зупинки автомобіля, з метою уникнення наїзду. Крім того, відповідач зазначає, що на момент ДТП він перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_7 , працював водієм автотранспортних засобів та виконував трудові обов`язки пов`язані з керування транспортного засобу. А тому, в силу ст. 1172 ЦК України не повинен відшкодовувати моральну шкоду заподіяну смертю фізичної особи. Також, відповідач зазначає, що має на утриманні дружину та двох неповнолітніх дітей, яких утримує за рахунок підсобного господарства, оскільки ніде не працює. Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 686/23731/15-ц від 20 вересня 2018 року зазначає, що суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Стосовно судових витрат позивачів відповідач вказує, що заявлена сума судових витрат надумана та безпідставна. Подано один позов від трьох позивачів та їх представник адвокат Лабик P.P. приймав участь в засіданнях та представляв всіх трьох позивачів, а суми судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції, які позивачі очікують понести зазначили окремо кожному. Відповідач вважає, що надзвичайно великі суми щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди та судових витрат заявлені з метою психологічного тиску на нього та бажанням схилити його до безпідставної добровільної сплати менших сум, що є явно незаконним.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 11.00 год. на автодорозі Ружин-Рогачі на відстані 3,300 км. від с. Заріччя, Ружинського району, Житомирської області в напрямку с. Топори, Ружинського району, Житомирської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса «Рута 25», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , який здійснив наїзд на велосипедиста, в результаті якого загинув ОСОБА_6 , який був чоловіком позивача ОСОБА_1 та батьком позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Постановою слідчого СВ Ружинського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області від 29 квітня 2020 року кримінальне провадження №0000239 від 03 жовтня 2019 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, в момент наїзду на велосипедиста ОСОБА_6 , перебував в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_7 , а, відтак, в силу вимог ст. 1172 ЦК України не має обов`язку відшкодовувати моральну шкоду позивачам, оскільки такий обов`язок лежить на роботодавцеві відповідача.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд

і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно

до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода

на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Заперечуючи проти задоволення позову та вказуючи на наявність підстав до відшкодування шкоди потерпілим ФОП ОСОБА_7 , відповідач та його представник не звернули увагу, що обов`язок до відшкодування шкоди завданої працівником, в силу вимог ст. 1172 ЦК України лежить на роботодавцеві виключно у разі, якщо така шкода завдана працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Отже, в даному випадку доведення факту перебування відповідача в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_7 , є недостатнім для покладення відповідальності за спричинену шкоду на останнього.

Відповідачем не доведено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 11.00 год. на автодорозі Ружин-Рогачі Ружинського району, Житомирської області він, керуючи автобусом «Рута 25», номерний знак НОМЕР_1 , виконував покладені на нього ФОП ОСОБА_7 трудові обов`язки.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та помилково відмовив у задоволенні позву з зазначених підстав.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачам в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

При цьому, слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята).

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою

(частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Зі змісту постанови слідчого СВ Ружинського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області від 29 квітня 2020 року, якою кримінальне провадження №0000239 від 03 жовтня 2019 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, вбачається, що причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди внаслідок якої помер ОСОБА_6 є рух велосипедиста ОСОБА_6 в напрямку смуги руху автомобіля «Рута 25», д.н.з НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_8 , в момент знаходження останнього від місця наїзду на відстані, недостатній для зупинки автомобіля, з метою уникнення наїзду.

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

У відповідності до п. 1.10 та 11.14 Правил дорожнього руху - край проїзної частини (для нерейкових транспортних засобів) - видима умовна чи позначена дорожньою розміткою лінія на проїзній частині в місці її прилягання до узбіччя, тротуару, газону, розділювальної смуги, смуги для руху трамваїв, велосипедної або пішохідної доріжки; рух по проїзній частині на велосипедах, мопедах, гужових возах (санях) і вершникам дозволяється лише в один ряд по правій крайній смузі якомога правіше, за винятком випадків, коли виконується об`їзд.

Отже, причиною загибелі ОСОБА_6 є груба необережність останнього, що проявилася в порушенні п. 11.14 правил дорожнього руху, за відсутності вини відповідача.

Зазначені обставини не звільняють відповідача від цивільно-правової відповідальності, однак, підлягають врахуванню при визначенні розміру відшкодування.

Матеріали справи не містять, а судом першої інстанцій не встановлено обставин, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 завдано моральної шкоди, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть чоловіка та батька відповідно, порушенням укладу їх життя, погіршенням їх фінансового стану. Факт загибелі ОСОБА_6 є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачів, оскільки людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду

від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження

№ 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Таким чином, розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою,

а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Отже, з урахуванням допущеної грубої необережності самим потерпілим та відсутності порушень правил дорожнього руху в діях відповідача, апеляційний суд вважає, що з урахуванням отриманого позивачами відшкодування від страхової компанії в сумі 10 015 грн. 20 коп. на кожного, необхідним та достатнім розміром на відшкодування спричиненої моральної шкоди, який додатково підлягає стягненню з відповідача буде 30 000 грн. на кожного позивача. Зазначений розмір моральної шкоди відповідає глибині та тривалості моральних страждань позивачів та є обґрунтованим, враховуючи принципи розумності, виваженості та справедливості.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 336/10216/21.

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та прийняття постанови по суті вимог позивачів.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав до скасування рішення суду першої інстанції та часткового задоволення позовних, апеляційний суд вважає за необхідне змінити розподіл судових витрат, у зв`язку з переглядом рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 лютого 2020 між ОСОБА_1 та АО «АВТОПОМІЧ» укладено Договір про надання професійної правничої допомоги, предметом якого сторони визначили, що Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання за відповідну плату надавати Клієнту (в даному випадку позивачу) правничу допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених Договором, по стягненню грошової компенсації за шкоду спричинену Клієнту внаслідок дорожньо-транспортної, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті якої загинув ОСОБА_6 .

Відповідно до пункту 2 Замовлення до Договору про надання професійної правничої допомоги: «Вартість правничої допомоги Адвокатського об`єднання, вказаної у пункті 1 цього Замовлення, визначається шляхом множення кількості затрачених Адвокатським об`єднанням годин на вартість однієї нормо-години роботи, яка становить 3 000,00 грн.».

10 лютого 2020 року між ОСОБА_2 та АО «АВТОПОМІЧ» укладено Договір про надання професійної правничої допомоги, предметом якого сторони визначили, що Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання за відповідну плату надавати Клієнту (в даному випадку позивачу) правничу допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених Договором, по стягненню грошової компенсації за шкоду спричинену Клієнту внаслідок дорожньо-транспортної, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті якої загинув ОСОБА_6 .

Відповідно до пункту 2 Замовлення до Договору про надання професійної правничої допомоги: «Вартість правничої допомоги Адвокатського об`єднання, вказаної у пункті 1 цього Замовлення, визначається шляхом множення кількості затрачених Адвокатським об`єднанням годин на вартість однієї нормо-години роботи, яка становить 3 000 грн.».

10 лютого 2020 року між ОСОБА_3 та АО «АВТОПОМІЧ» укладено Договір про надання професійної правничої допомоги, предметом якого сторони визначили, що Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання за відповідну плату надавати Клієнту (в даному випадку позивачу) правничу допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених Договором, по стягненню грошової компенсації за шкоду спричинену Клієнту внаслідок дорожньо-транспортної, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті якої загинув ОСОБА_6 .

Відповідно до пункту 2 Замовлення до Договору про надання професійної правничої допомоги: «Вартість правничої допомоги Адвокатського об`єднання, вказаної у пункті 1 цього Замовлення, визначається шляхом множення кількості затрачених Адвокатським об`єднанням годин на вартість однієї нормо-години роботи, яка становить 3 000 грн.».

Згідно детального опису робіт (наданих послуг), виконаних для надання професійної правничої допомоги адвокатом було надано наступні послуги позивачам:

1) Консультації. Консультація Клієнта щодо порядку, строків та розміру відшкодування, який можливо отримати - тривалістю 1 год. вартістю 3 000 грн.;

2) Підготовчі дії спрямовані на подання позовної заяви в суд - тривалістю 2 год. вартістю 6 000 грн.;

3) Підготовка та подання позовної заяви в суд - тривалістю 3 год. вартістю 9 000 грн.;

4) Оскарження рішення суду першої інстанції - тривалістю 6 год. вартістю 18 000 грн.

Отже, адвокатом надано, а позивачами прийнято надані адвокатом послуги з правової допомоги в суді першої та в суді апеляційної інстанцій на загальну суму 36 000 грн.

У загальному розмірі позивачі просили стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу надану в суді першої інстанції та в апеляційному суді 36 000 грн., а саме по 12 000 грн. на кожного з позивачів.

У постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 зазначив, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

У статті 137 ЦПК України зазначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 вказує про те, що заявлена сума судових витрат є надуманою та безпідставно. При цьому, про неспівмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг, та значенням справи для сторони ОСОБА_5 не заявляв.

Разом з тим, оскільки апеляційна скарга позивачів підлягає частковому задоволенню, а саме із заявленої до стягнення загальної суми в розмірі 869 954 грн. 40 коп. підлягає стягненню 90 000 грн. (10,35%), а, відтак, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених апеляційним судом позовних вимог (ст. 141 ЦПК), а саме у розмірі 3 726 грн. (36 000*10,35%), тобто, по 1 242 грн. на користь кожного з позивачів (3 726/3).

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , подану представником ОЛабик Русланом Романовичем, задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 червня 2023 року скасувати та прийняти постанову.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 , моральну шкоду, завдану внаслідок смерті фізичної особи в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 1 242 (одна тисяча двісті сорок дві) гривні.

Стягнути з ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , на користьОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_6 , моральну шкоду, завдану внаслідок смерті фізичної особи в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 1 242 (одна тисяча двісті сорок дві) гривні.

Стягнути з ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , на користьОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_7 , моральну шкоду, завдану внаслідок смерті фізичної особи в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 1 242 (одна тисяча двісті сорок дві) гривні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 29 січня 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.