Справа № 456/696/22 Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р. Т.
Провадження № 22-ц/811/3151/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Олексишина Ігоря Богдановича на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2023 року в складі судді Шрамка Р.Т. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Моршинська міська рада, про встановлення факту спільного проживання, -

встановив:

У лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 , в якому просив встановити факт про те, що він ОСОБА_1 проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабця ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, що включає в себе квартиру АДРЕСА_2 . 20 лютого 2020 позивач звернувся до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Бораковської О.Я. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , на що нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.02.2020 з підстав пропущення шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини.

Зазначає, що згідно із довідкою №86 від 17.01.2019 р., виданої комітетом Моршинської міської ради ОСОБА_1 до дня смерті бабусі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав разом з нею та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Факт спільного проживання ОСОБА_1 разом з бабусею ОСОБА_3 можуть підтвердити також сусіди.

Додає, що у разі неприйняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , спадкоємцями за заповітом і за законом, належна їй квартира може бути визнана відумерлою спадщиною та перейти у власність територіальної громади м. Моршин Львівської області.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2023 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Моршинська міська рада, про встановлення факту спільного проживання у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Ухвалу оскаржив ОСОБА_1 , апеляційну скаргу в інтересах якого подано адвокатом Олексишиним І.Б.

В обґрунтування вимог покликається на те, що між позивачем і відповідачкою існує спір про право, а саме відповідачка ОСОБА_2 заперечує та оспорює факт прийняття спадщини позивачем ОСОБА_1 , при цьому вважає, що саме вона є єдиним спадкоємцем до майна померлої ОСОБА_3 .

Оспорювання факту прийняття спадщини ОСОБА_1 підтверджується також тим, що ОСОБА_2 звернулась до Стрийського міськрайонного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи: Моршинська міська рада Львівської області, приватний нотаріус Бораковська О.Я. про скасування свідоцтва про право власності за заповітом, визнання права власності, витребування нерухомого майна. Окрім того, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 було скасовано рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 квітня 2020 року по справі №456/1045/20, яким задоволено позов ОСОБА_1 до Моршинської міської ради Львівської області про встановлення додаткового строку тривалістю 3 місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , хоча це рішення було реалізовано, і в подальшому отримане у спадок майно, а саме спірна квартира була відчужена за договором купівлі-продажу ОСОБА_4 .

Отже, між позивачем і відповідачкою існує спір про право, а саме формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Просить скасувати ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2022 року, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно ч.3 ст. 360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду судового рішення.

Учасники справи будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, позивачк ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 не повідомили суд про причину неявки, а від представника третьої особи Моршинської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду питання по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонам відсутній предмет спору.

Суд прийшов висновку, що наявність в провадженні суду позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та інших про скасування свідоцтва про право власності за заповітом, визнання права власності, витребування майна, не свідчить про наявність предмета спору в даній справі. При цьому зазначив, що відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Перевіряючи підстави закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції (ч. 1 ст. 23 ЦПК).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

З матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка була бабцею ОСОБА_1 .

Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, що включає в себе квартиру АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 26.12.1994 №153.

07 грудня 2010 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті склала розпорядження (заповіт), яким належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 , заповіла своєму онукові ОСОБА_1 , 1984 р.н. Заповіт посвідчений Костур У.Т., державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 5034.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.02.2020 приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Бораковськаї О.Я. відмовила ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом по смерті бабусі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на квартиру АДРЕСА_4 у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.

В подальшому ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.04.2020 позов задоволено та надано позивачу додатковий строк для прийняття спадщини. На підставі зазначеного рішення, ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину та в подальшому, а саме 04.06.2020 продав квартиру ОСОБА_4 , що стверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Після цього, постановою Львівського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 07 лютого 2023 року, рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.04.2020 скасовано з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Звертаючись до суд з позовом про встановлення факту спільного проживання, позивач стверджував, що на час смерті бабусі ОСОБА_3 він проживав разом з нею та вів спільне господарство за адресою: АДРЕСА_3 В підтвердження своїх доводів надав довідку № 86 від 17.01.2019, видану комітетом Моршинської міської ради Львівської області.

У позовній заяві позивач зазначив відповідачем ОСОБА_2 , яка може заперечувати проти встановлення факту спільного проживання, зважаючи на те, що відповідачка попередньо оскаржувала судове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.04.2020, як особа яка не брала участі у справі, вважаючи при цьому, що суд вирішив про її права та свободи.

Тобто, як свідчать матеріали справи, на час звернення до суду позивач зазначив як предмет так і підстави позову.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

13 квітня 2023 року представником відповідача адвокатом Мокрицьким І.П. подано клопотання про закриття провадження по справі оскільки, підставою для звернення Позивача з позовом виходячи із змісту позовної заяви є побоювання Позивача, що «у випадку неприйняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями за заповітом і за законом, належна їй квартира може бути визнана відумерлою спадщиною та перейти у власність територіальної громади м.Моршин Львівської області». Проте Відповідач не є органом місцевого самоврядування і не може звертатись з таким позовом. Більше того спадщина уже оформлена самим Позивачем, а сам Позивач не пред`явив жодних вимог до Відповідача.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Як предмет позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2020 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зроблено висновок, що «закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Поняття юридичного спору має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття спір про право (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття спору про право має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань».

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 та від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, як на час пред`явлення позову так і на час постановлення ухвали, між сторонами існував та існує спір щодо встановлення факту проживання позивача разом із спадкодавцем.

Відсутність по суті судового рішення щодо встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, фактично позбавляє позивача права для реалізації ним своїх спадкових прав та обмежує доступ до правосуддя.

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Отже, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку та постановлення ухвали про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмета спору, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду, тому суду необхідно було розглянути по суті заявлені позовні вимоги.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку, що при постановлені ухвали про закриття провадження у справі, судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, оскаржувана ухвала як незаконна підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 372, 374, 379 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Олексишин Ігоря Богдановича задовольнити.

Ухвалу Стрийського міськорайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2023 року скасувати, справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 30 січня 2024 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк