УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року

м. Харків

Справа №642/381/24

Провадження №2/642/493/24

Суддя Ленінського районного суду м.Харкова Петрова Н.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей, сімей та молоді Золочівської селищної ради Харківської області про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2024 року до Ленінського районного суду м.Харкова звернувся адвокат Смаль В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей, сімей та молоді Золочівської селищної ради Харківської області, в якій просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залучити Службу у справах дітей, сімей та молоді Золочівської селищної ради Харківської області у якості третьої особи, витребувати від третьої особи письмовий висновок щодо вирішення на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2024 справа надійшла в провадження судді Петрової Н.М.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України. Подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність на неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав.

Згідно статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом.

Вивчивши матеріали позовної заяви на предмет дотримання цивільного процесуального законодавства під час звернення до суду, суддя дійшов висновку, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Так, за правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст.175 Цивільного процесуального кодексу України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Всупереч зазначеного, в позовній заяві адвокатом Смаль В.В., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 вказано, що останнім відомим зареєстрованим місцем мешкання відповідача ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 , але не надано жодного доказу, які могли б підтвердити, що саме вказана позивачем адреса є останнім відомим зареєстрованим місцем мешкання відповідача.

Так, згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 31.01.2023 та відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №427000 від 30.01.2024 відомості щодо зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_3 відсутні, тому суд позбавлений можливості встановити його місце проживання/перебування для визначення територіальної підсудності, а також позбавляє можливості викликати відповідача у судове засідання для з`ясування обставин справи.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1ст. 378 ЦПК України).

Крім того, згідно ч.5 ст.177 Цивільного процесуального кодексу України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Як зазначено у позовній заяві, за час шлюбу у позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 народилась дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підтвердження додано копію свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 від 24.10.2023.

Але, як вбачається із доданого свідоцтва про народження ОСОБА_4 серія НОМЕР_1 від 24.10.2023, у графі «мати» зазначено ОСОБА_5 .

Таким чином, адвокатом Смаль В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 не надано суду належних доказів, що саме особа, яка зазначена у графі «мати» у свідоцтві про народження серія НОМЕР_1 від 24.10.2023 та позивач ОСОБА_1 є однією і тією ж особою.

До того ж, як вбачається із позовної заяви, адвокат Смаль В.В. звертається до суду в інтересах ОСОБА_1 , але зазначає себе у якості позивача та не вказує своїх повних даних, що суперечить вимогам п.2 ч.3 ст. 175 ЦПК України.

Крім того, відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява, серед іншого, повинна містити: перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з п.15 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно із ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Отже, відповідно до положень ст.19 Сімейного Кодексу України, питання щодо позбавлення батьківських прав певної особи повинно розглядатися в досудовому порядку органом опіки та піклування з оформленням та видачею про це письмового висновку.

Статтею ст. 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Позивачем не зазначено, чи розглядалось таке питання органом опіки та піклування із винесенням письмового висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача.

Висновок органу опіки та піклування є ключовим доказом по даній категорії справ, якою б не була підстава позбавлення батьківських прав. Даний висновок робиться на підставі засідань комісії органу опіки та піклування про питання доцільності позбавлення батьківських прав. Для підготовки даного висновку комісія спілкується з відповідачем та вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав.

Так, адвокат Смаль В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 просить суд витребувати у Служби у справах дітей, сім`ї та молоді Золочівської селищної ради Харківської області висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини.

Проте, доказів того, що позивач взагалі зверталась до Служби у справах дітей, сімей та молоді Золочівської селищної ради Харківської області з проханням надати докази про витребування яких просить адвокат Смаль В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , суду не надано. А відтак, судом не встановлено заходів, які вживалися позивачем для отримання цих доказів самостійно.

У відповідності до частини 1ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях175і177цьогоКодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

В даному випадку прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001(п. 53), відповідно до якого право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист, залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків позову.

Зважаючи на вищевикладене, позивачу необхідно виправити вищевказані недоліки.

За таких обставин, в силу ч.1ст.185 ЦПК України, вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши позивачу строк п`ять днів з дня вручення даної ухвали для усунення вказаних недоліків.

Таким чином, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві, що встановлено положеннями ч. 3 ст.185 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.1-19,23,33,34,49,174-177,184,185,352-355Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей, сімей та молоді Золочівської селищної ради Харківської області про позбавлення батьківських прав - залишити без руху, надавши позивачу строк п`ять днів з дня отримання копії ухвали, для усунення зазначених недоліків.

Роз`яснити позивачу, що в разі, якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Вебадреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішеньhttp://reyestr.court.gov.ua/з посиланням на номер справи.

Суддя Наталя ПЕТРОВА