Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/1423/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2024 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Винара Л.В.

з участю секретаря Кострицької Т.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Олевського районного суду Житомирської області в м.Олевську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що вона з відповідачем перебуває з 05 серпня 2017 року у шлюбі, який зареєстрований Овруцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області за актовим записом № 83. Від шлюбу мають неповнолітню дитину дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є відповідач. Також, позивачка зазначає, що вона не досягла згоди з відповідачем щодо розміру аліментів, який останній має сплачувати на утримання спільної дитини, яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. При цьому відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, договір про сплату аліментів на дитину між сторонами не укладався, а тому позивачка була змушена звернутись до Олевського районного суду Житомирської області про стягнення аліментів з останнього. Позивачка посилається на те, що вона є інвалідом 3 групи загального захворювання та отримує пенсію по інвалідності, дитина також потребує домашнього догляду як дитина з особливими потребами , а тому необхідні кошти на її лікування , які позивачка витрачає одноосібно, при цьому відповідач їх позивачці не надає. Тому позивачка змушена звернутись до суду для стягнення додаткових коштів на лікування дитини з відповідача в судовому порядку. Докази витрат на лікування дитини на загальну суму 17026,13 грн. підтверджуються відповідними чеками, які додаються до позовної заяви, на придбання ліків, медичних препаратів, придбання палива для перевезення дитини до лікувального закладу та інше. Позивачка стверджує, що відповідач є працездатним , не має на утриманні інших дітей чи осіб , а тому має змогу сплачувати додаткові витрати на спільну дитину, які пов`язані з її лікуванням. Тому позивачка просить стягнути з відповідача на її користь понесені додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одноразово в сумі 8513,06 грн. Крім того, позивачка просить розглядати справу в порядку спрощеного провадження .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Винару Л.В.

На запит Олевського районного суду Житомирської області надійшла інформація із Олевської міської ради Житомирської області стосовно зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 01.11.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або за власною ініціативою суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

30.11.2023 року від позивачки до суду надійшла заява з проханням долучити до матеріалів справи копії наступних документів: копію висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи, графіком розкладу корекційно-розвиткових занять, консультаційними висновки спеціалістів лікарняних закладів, копіями документів на проїзд до місця лікування, копіями чеків за придбані ліки.

Розглянувши зазначену заяву про долучення копій документів, суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити, оскільки згідно із ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивачка повинна була подати докази разом із поданням позовної заяви. При цьому позивачкою у поданій заяві не зазначено об`єктивних причин, з яких докази не подано у зазначений строк та не додано докази, які підтверджують, що позивачка здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаних доказів. Також, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Слід зазначити, що позивачкою до заяви не додано відповідного підтвердження надсилання копій доказів відповідачу.

В судове засідання позивачка не з`явилась, надала до суду письмову заяву з проханням про розгляд справи без її участі у зв`язку з воєнним станом, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задоволити.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у встановленому законом порядку. Причини неявки суду невідомі, заяв про відкладення розгляду справи від ОСОБА_2 не надходило.

Заперечення стосовно розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відзив на позов від відповідача до суду не надійшов.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України, суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши всі докази по справі, як кожен окремо так і в їх сукупності, всебічно, повно і об`єктивно, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. п. 1, 3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що сторони з 05 серпня 2017 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Овруцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області за актовим записом № 83, що стверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9).

Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дитину: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 10).

Відповідно до довідок Білокоровицької сільської ради Коростенського району Житомирської області за № 960 від 18.04.2023 року та № 1058 від 28.04.2023 року, витягу з реєстру територіальної громади за № 2023/000784538 від 31.01.2023 року неповнолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із позивачкою в АДРЕСА_1 та перебуває на її утриманні (а.с.7, 11,12).

Позивачка ОСОБА_1 є особою з інвалідністю , 3-ї групи, загального захворювання з 27.08.2021 року, що стверджується копіями довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за № 587011 серії 12ААВ та копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (а.с. 14, 15).

З копії довідки, виданої КНП «Олевський центр первинної медичної допомоги Олевської міської ради» за № 82 від 27.04.2023 року вбачається, що неповнолітня дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на диспансерному обліку та хворіє на захворювання «F.80.0». Дитина потребує домашнього догляду (а.с. 16).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у пункті 18 звернув увагу судів на те, що до передбаченої статті 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати, і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19).

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Дана стаття Сімейного кодексу України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного стану сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягнення аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 Сімейного кодексу України. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Заявляючи вимоги про стягнення понесених додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат.

Батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на свою дитину, лише при обов`язковій умові, якщо це обумовлено розвитком її здібностей, хворобою тощо. Цей перелік не є вичерпним, сюди входять усі потреби дитини, які не покриваються аліментами на її утримання.

Як вбачається з матеріалів справи неповнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 хворіє та потребує домашнього догляду.

Пред`являючи позовні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, позивачка вказала, що необхідні кошти на лікування неповнолітньої дочки, яка вона витрачає особисто та додала до позовної заяви фіскальні та товарні чеки на загальну суму 17026,13 грн., що на думку позивачки, підтверджують понесені нею витрати на придбання ліків, медичних препаратів, придбання палива для перевезення дитини до лікувального закладу та інше (а.с. 17-22).

Суд вважає, що надані позивачкою чек про здійснення нею грошового переказу на суму 469, 00 грн. та накладна № 803 (а.с. 17) не підтверджують, що саме придбано позивачкою, матеріали справи не містять доказів, що придбані саме медичні препарати, які призначені лікарем.

Також, із долучених до матеріалів справи фіскальних чеків на медичне лікування в сумі 2480,00 грн. (а.с.19) та в сумі 4160,00 грн. (а.с. 20) не можливо встановити, хто оплачував таке лікування та кому воно надавалося, оскільки матеріали справи не містять відповідних доказів, що неповнолітня дитина потребувала лікування у стоматолога. Слід зазначити, що до особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що профілактичне лікування у стоматолога не є тими особливими обставинами, які вимагають додаткових матеріальних витрат. Тому заявлені витрати в цій частині не підлягають стягненню з відповідача.

Як вбачається з товарного чеку від 12.04.2023 року позивачкою понесені витрати на придбання окулярів (оправи та лінз) для неповнолітньої дитини ОСОБА_4 в розмірі 2160,00 грн. (а.с.18). Також позивачкою понесені витрати на придбання ліків на суму 1007,50 грн., які призначені неповнолітній дитині лікарем, що стверджується фіскальний чеком (а.с. 22). Половина від цих сум підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Суд зазначає, що надані позивачкою фіскальні чеки на придбання ліків на суму 70,00 грн. (а.с. 19, ), 576,60 грн. (а.с. 20), 133,40 грн., 267,55 грн. (а.с. 21), 309,50 грн. (а.с. 22), не є належними доказами, що підтверджують понесення додаткових витрат на дитину, оскільки матеріали справи не містять відомостей, що були придбані саме ліки, які призначені лікарями відповідно до встановлених дитині діагнозів. При цьому наявність чеків без відповідної медичної документації не підтверджує адресність таких витрат на дитину.

Щодо заявлених позивачкою витрат, понесених у зв`язку з придбанням палива для перевезення дитини до лікувального закладу у загальному розмірі 4862,58 грн. (а.с. 19, 20,21,22), на придбання дощечки на суму 530 грн. (а.с. 17) , суд вважає, що дані витрати не є додатковими витратами на дитину у розумінні ст. 185 СК України та стягненню не підлягають. Окрім цього, матеріалами справи не підтверджується, що позивачкою витрачались зазначені кошти на придбання палива для перевезення неповнолітньої дитини до закладу охорони здоров`я з метою лікування.

Таким чином, при визначенні розміру додаткових витрат, суд враховує, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини та зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, та зважає на те, що позивачка особисто понесла документально підтверджені додаткові витрати на дитину, а саме: придбання ліків на суму 1007,50 грн. та окулярів на суму 2160,00 грн., всього на загальну суму 3167,50 грн., половину з яких необхідно стягнути з відповідача в розмірі 1583,75 грн.

У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про оплату додаткових витрат на дитину, отже згідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 141, 185 СК України та ст.ст.7,12,13,81,141,223, 247, 258,259,263-265,273,279, 354,355 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 1583,75 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят три гривні 75 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн., які перерахувати на р/р UA0006741, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37976485, Код банку отримувача (МФО) 899998, отримувач: ГУК у Жит.обл/ТГ м.0левськ/22030101, код класифікації доходів бюджету - 22030101, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача (стандарт IBAN), «Судовий збір» (Державна судова адміністрація України, 050).

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за розгляд цивільної справи Олевським районним судом Житомирської області відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

В іншій частині позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт № НОМЕР_2 виданий 14.08.2017 року органом видачі № 1828, РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий 22.09.2009 року Овруцьким РВ УМВС України в Житомирській області, місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: Л.В.Винар