Номер провадження: 22-ц/813/2376/24
Справа № 505/274/23
Головуючий у першій інстанції Павловська Г.В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Лупши В.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідачка - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3

на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04 липня 2023 року,

ухваленого Котовським міськрайонним судом Одеської області у складі: судді Павловської Г.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 02 червня 2004 року зареєстрував шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою не склалось, шлюбні відносини фактично припинилися, спільне господарство не ведеться, сторони тривалий час проживають окремо, примирення та збереження сім`ї не можливе, позивач просив суд розірвати шлюб, що був укладений між ним та ОСОБА_2 , та зареєстрований 02 червня 2004 року за № 04 Виконкомом Нестоїтської сільської ради Котовського району Одеської області.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04 липня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб, зареєстрований 02 червня 2004 року у Виконкомі Нестоїтської сільської ради Котовського району Одеської області, актовий запис № 04, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) розірвано.

Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05 жовтня 2023 року внесено виправлення у другому абзаці описової частини рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04 липня 2023 року, справа № 505/274/23, провадження 2/505/1201/2023 та вилучено з тексту фразу «Від шлюбу у них дітей немає».

Не погодившись із рішенням суду, відповідачка ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04 липня 2023 року в частині його мотивувальної частини, вказавши: про наявність у ОСОБА_1 і ОСОБА_2 спільних дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; про причину позову бажання позивача припинити сімейні відносини із відповідачем. Також просить стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Доводами апеляційної скарги є нез`ясування судом в порушення вимог ст. 112 СК України наявності у позивача та відповідача дітей, а також підстав розірвання шлюбу, оскільки таке є обставинами, які підлягають встановленню судом, з огляду на визначену законодавцем неможливість розгляду справи про розірвання шлюбу за певних умов, пов`язаних із дітьми подружжя, за наявності спору про стягнення аліментів на навчання дітей, а також не встановлення дійсних причин позову, якими, на думку відповідачки, є бажання позивача припинити з нею сімейні відносини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_7 зазначив, що до предмету доказування у справі не входило з`ясування наявності або відсутності у сторін дітей, тому внаслідок допущення судом в описовій частині рішення описки ухвалою суду від 05 жовтня 2023 року із тексту рішення суду виключено фразу: «Від шлюбу у них дітей немає», отже підстави для оскарження рішення суду в цій частині відпали. Також не вбачає підстав для задоволення скарги в частині її доводів про зазначення як підстави позову бажання позивача припинити сімейні відносини з відповідачкою, оскільки примусове перебування у шлюбі заборонено, тому самого бажання вже достатньо для його розірвання.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав.

Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 , належно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказане відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Предметом апеляційного перегляду справи є мотивувальна частина рішення суду щодо наявності у сторін дітей та причини позову бажання позивача припинити сімейні відносини із відповідачем.

Рішення суду в частині задоволення позову та розірвання шлюбу не оскаржується.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 02 червня 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що 02 червня 2004 року складено відповідний актовий запис № 04 Виконкомом Нестоїтської сільської ради Котовського району Одеської області.

Шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо.

Вказані обставини ніким по справі не заперечуються.

Переглядаючи рішення суду в наведеній частині за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Крім того, вимоги до змісту рішення суду внормовано статтею 265 ЦПК України, зокрема, в описовій частині мають зазначатися: 1) стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача; 2) заяви, клопотання; 3) інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) (частина 3 вказаної норми);

а у мотивувальній частині мають зазначатися: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування (частина 4 вказаної норми).

Задовольняючи позовні вимоги та розриваючи шлюб між сторонами, суд, із урахуванням ухвали від 05 жовтня 2023 року, виходив з припинення сторонами шлюбних відносин, відсутність спільного господарства та окремого проживання сторін, що свідчить про те, що шлюб між сторонами носить формальний характер та унеможливлює збереження їх сім`ї.

Колегія суддів погоджує вказаний висновок суду та не вбачає підстав для зміни мотивувальної частини рішення суду щодо наявності/відсутності дітей у сторін, а також щодо причини припинення сімейних відносин сторін.

Підставою для припинення шлюбу є, крім іншого, його розірвання (частина 2 статті 104 СК України).

Згідно ч. 3 ст. 105 СК шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Скориставшись наданим йому правом, позивач звернувся до суду із заявою про розірвання шлюбу, на власний розсуд вказавши причини, які спонукали його до такого, та не зазначивши у тексті позовної заяви про наявність у сторін дітей.

Зі змісту положень статті 112 СК України вбачається, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Оскаржуючи рішення суду, яке з урахуванням ухвали про виправлення описки, не містить відомостей про наявність у сторін дітей, відповідачка вказує, що у них із позивачем є спільні діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Проте, наведене свідчить про те, що дочки сторін є повнолітніми, а не дітьми, якими є лише особи до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше.

Саме таке поняття дитини надає законодавець, зокрема, у статті 1 Закону України «Про охорону дитинства».

Тому доводи апеляційної скарги про наявність у сторін дітей і необхідність зазначати про це у мотивувальній частині не ґрунтується на вимогах закону, оскільки права та обов`язки подружжя щодо повнолітніх дочки або сина під час розірвання шлюбу є відмінними від наявності у подружжя дітей.

Наявність між сторонами судового спору щодо стягнення аліментів на повнолітніх сина або дочки, які продовжують навчання, не має правового значення для вирішення спору про розірвання шлюбу.

Що стосується неправильного, на думку заявниці, зазначення судом причин розірвання шлюбу, то таке також є власним помилковим тлумаченням відповідачкою змісту рішення та норм, що регулюють спірні правовідносини.

Судом у описовій частині рішення зазначено зміст позовних вимог та їх обґрунтування ОСОБА_1 .

Висновок суду про припинення між сторонами шлюбних відносин зроблений судом з урахуванням думки відповідачки, яка надала заяву про розгляд справи за її відсутності та не заперечувала проти задоволення позову. Тобто розірвання шлюбу судом ухвалено на підставі обопільної згоди подружжя.

Мотивувальна частина рішення суду містить належне обґрунтування підстав для задоволення позову.

Аналіз змісту позовних вимог та мотивувальної частини рішення про неможливість збереження сім`ї сторін та наявність підстав для розірвання шлюбу за ініціативою позивача свідчить про обґрунтованість позовних вимог та, як наслідок, їх правомірне задоволення судом.

При цьому, як вірно зазначає позивач у відзиві на апеляційну скаргу, в його заяві не йдеться про «бажання припинити сімейні відносини із відповідачкою», оскільки це випливає із контексту позову та описової частини оскаржуваного рішення, проте примусове перебування у шлюбі заборонено національним законодавством, тому самого бажання вже достатньо для його розірвання, крім випадків, встановлених законом.

До того ж, відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства предмет та підстави позову визначає саме позивач, а подання ним позову про розірвання шлюбу, відповідно, свідчить про його небажання зберегти шлюб .

Отже наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення обставин справи та переоцінки доказів, яким судом дано вірно оцінку, а тому підстави для зміни рішення відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

За таких обставин рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а підстави для його зміни чи скасування за доводами апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04 липня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 02 лютого 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: Ю.П. Лозко

Н.В. Стахова