Справа №469/1011/20
Провадження № 22-ц/812/218/24
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Біляєвій В.М.,

за участі представника позивача - адвоката Степіної Н.Г.,

представників відповідачів - адвокатів Кириличенко О.А. та Єнової Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

відповідача ОСОБА_1 ,

подану адвокатом Кириличенко Оленою Анатоліївною

на ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 19 грудня 2023 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Тавлуєм В.В., повний текст складено 20 грудня 2023 року, за заявою представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Степіної Наталі Георгіївни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права вимоги та іпотеко держателя за договором іпотеки

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права вимоги та іпотекодержателя за договором іпотеки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що 07 травня 2010 року між громадянином Королівства Саудівської Аравії ОСОБА_2 , від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 було укладено договір позики.

07 травня 2010 року між ОСОБА_2 , від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_4 та ТОВ Агентство «МЕДІУС-ПЛЮС» в особі ОСОБА_5 , яка діяла на підставі Статуту та Протоколу №1 Загальних Зборів Засновників ТОВ Агентство «МЕДІУС-ПЛЮС» від 28 квітня 2001 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Ягужинською К.Т.

У грудні 2012 року, у зв`язку із невиконанням ОСОБА_5 своїх зобов`язань перед ОСОБА_2 на підставі договору позики та додаткових угод №1 та №2, ОСОБА_2 , через свого представника ОСОБА_4 , звернувся до Березанського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_5 та ТОВ Агентство «МЕДІУС-ПЛЮС» про стягнення коштів за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області (справа № 1403/1806/12) від 25 квітня 2014 року, яке ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 04 червня 2014 залишено без змін, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ТОВ Агентство «МЕДІУС-ПЛЮС» було задоволено частково:

- стягнуто з ОСОБА_5 суму боргу у розмірі 8527968,00 грн., з якої основний борг складає 8279582,00 грн. та 248387,46 грн - 3% річних.

- звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно, комплекс - базу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ТОВ Агентство «МЕДІУС- ПЛЮС» на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, обладнання і інвентаря від 28 квітня 2001 року, укладеного між ВАТ НПКК «Алые паруса» та ТОВ Агентство «МЕДІУС- ПЛЮС», зареєстрованого 09 липня 2001 року Миколаївським ММБТІ в реєстрову книгу №25 за реєстровим №58, реєстраційне посвідчення від 09 липня 2001 року, для погашення заборгованості перед ОСОБА_2 в сумі 8527968,00 грн. шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах, за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни а цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження.

17 липня 2014 року на підставі виконавчого листа, виданого 20 червня 2014 року Березанським районним судом Миколаївської області, було відкрито виконавче провадження 44080788.

Однак, державним виконавцем, у провадженні якого перебував вищевказаний виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки, який належав ТОВ Агентство «МЕДІУС-ПЛЮС», не могло бути виконано, оскільки об`єкти, які входили у склад Предмету іпотеки на момент виконання рішення суду, вже не існували. Вказане підтверджується Інформацією про виконавче провадження та постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Це відбулося внаслідок вчинення учасниками та посадовими особами ТОВ Агентство «МЕДІУС-ПЛЮС», зокрема ОСОБА_6 , незаконних дій щодо відчуження, поділу, реконструкції та перереєстрації об`єктів предмета іпотеки.

Зважаючи на викладені у позові обставини позивач просив визнати за громадянином Королівства Саудівської Аравії ОСОБА_2 право вимоги та Іпотекодержателя згідно договору іпотеки, який 07 травня 2010 року посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т. на нежитлові приміщення - туристично-котеджний комплекс бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та земельні ділянки: кадастровий №:12:045:0020 та кадастровий №:12:045:0019 розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

04 грудня 2023 року представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Степіна Н.Г. надала до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Мотивуючи заяву вказувала, що на час подання позовної заяви про визнання права вимоги та іпотекодержателя за договором іпотеки, зазначене нерухоме майно перебувало під арештом, накладеним ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 25 грудня 2014 року у справі № 469/1568/14-ц.

В той же час, ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2023 позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.

А тому, позивач вважає, що незастосування заходів забезпечення позову щодо спірного нерухомого майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, якщо воно буде ухвалено на користь позивача в справі про визнання права іпотекодержателя.

Адже, спадкоємці ОСОБА_6 зможуть оформити право власності на нерухоме майно та вчинити будь-які дії щодо його подальшого відчуження третім особам, зміни адреси нерухомого майна, тощо.

Враховуючи вищевикладене, просив:

1. Накласти арешт та заборону відчуження на нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа № 20/2017, заведена приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області Кармасьовою Олесею Володимирівною 08 грудня 2017 року:

- туристично-котеджний комплекс бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташований за адресою: АДРЕСА_1

- земельні ділянки: кадастровий №:12:045:0020 та кадастровий №:12:045:0019, розташовані за адресою:

АДРЕСА_2 . Заборонити всім суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстратором прав на нерухоме майно: державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям, іншим акредитованим суб`єктам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольських міських, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністраціях), окрім Міністерства юстиції України, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав щодо нерухомого майна: .

- туристично-котеджний комплекс бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташований за адресою: АДРЕСА_1

- земельні ділянки: кадастровий №:12:045:0020 та кадастровий №:12:045:0019, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Кириличенко О.А. заперечувала проти задоволення заяви про забезпечення позову. Крім того, посилаючись на те, що позивач не має майна на території України, просила суд застосувати заходи зустрічного забезпечення на підставі частини 3 статті 154 ЦПК України.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 19 грудня 2023 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Степіної Н.Г. про забезпечення позову задоволено частково.

З метою забезпечення позову заборонено всім суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно: державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям, іншим акредитованим суб`єктам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольських міських, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністраціях), окрім Міністерства юстиції України, вчиняти будь-які реєстраційні дії з відчуження нерухомого майна, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживав за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (спадкова справа № 20/2017, заведена приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області Кармасьовою О.В. 08 грудня 2017 року) в Державному реєстрі речових прав щодо нерухомого майна:

- туристично-котеджного комплексу бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельних ділянок: кадастровий №:12:045:0020 та кадастровий №:12:045:0019 (, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Так, позивачем заявлені позовні вимоги про визнання права вимоги та іпотекодержателя за договором іпотеки щодо нерухомого майна: нежитлові приміщення - туристично-котеджний комплекс бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та земельні ділянки: кадастровий №:12:045:0020 та кадастровий №:12:045:0019, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що відчуження зазначеного нерухомого майна може зробити неможливим виконання рішення в рамках зазначеного судового провадження, а тому, заява позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову в частині встановлення заборони всім суб`єктам державної реєстрації прав проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав щодо нерухомого майна, зазначеного у заяві про забезпечення позову, на думку суду, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

При цьому суд враховує, що хоча стосовно зазначеного у заяві про забезпечення позову майна вже вжито заходів забезпечення позову у виді арешту в іншій цивільній справі №469/1568/14, однак, за даними системи Д-3 Березанського районного суду Миколаївської області, судовий розгляд даної цивільної справи вже закінчено, у зв`язку з чим, судом, що розглядав справу, в подальшому має бути вирішено питання щодо вжитих ним заходів забезпечення позову.

Таким чином, на думку суду, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній цивільній справі №469/1011/20, розгляд якої ще продовжується.

Разом з тим, суд дійшов висновку про неповну співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, у зв`язку з чим, з метою найменшого порушення інтересів відповідачів та збереження нерухомого майна, суд вважає, що достатнім заходом забезпечення позову буде заборона відчуження на нерухоме майно, що є предметом спору. А відтак дійшов висновку про часткове задоволення цієї заяви.

Крім того, суд першої інстанції, враховуючи, що позивач ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання та індивідуальний податковий номер в Україні, що відповідачами не зазначено, не обґрунтовано та не підтверджено розміру збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування зустрічного забезпечення.

У якості доказу наявності у позивача майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові, суду представником позивача надана Довідка філії АТ «Укрексімбанк» у м. Миколаєві про рух коштів за період з 15 квітня 2021 року по 15 грудня 2023 року по рахунку позивача. Відповідно до вказаної довідки банку обороти по рахунку склали 1 245 324,47 грн.

Однак, суд вважав, що вказаний доказ сам по собі на дає суду можливості об`єктивно та достатньо оцінити майновий стан позивача.

В апеляційній скарзі, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 вказує, що оскаржувана ухвала прийнята судом при неповному з`ясуванні обставин та недоведеності, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а тому просила про її скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви.

Так, вказує, що заявником до заяви про забезпечення позову не було надано жодного доказу того, що існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду.

Представник позивача в своїй заяві обмежився лише цитуванням норм ЦПК та законів.

Жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування необхідності вжиття судом заходів забезпечення з боку представника позивача суду надано не було.

Доводи представника позивача, викладені в заяві від 30 листопада 2021 року ґрунтуються лише на припущеннях.

Посилається на те, що стосовно зазначеного у заяві про забезпечення позову майна з 2014 року вже вжито заходів забезпечення позову у виді арешту в іншій цивільній справі №469/1568/14.

Майже 10 років діяв/діє арешт та відповідачі не вчинили/вчиняли жодних дій відносно вказаного нерухомого майна, які б свідчили про їх наміри ним розпорядитися.

А навпаки, в матеріалах цієї справи відсутні належні докази того, що у позивача в Україні є місце проживання (перебування) чи місцезнаходження. В матеріалах справи наявна лише засвідчення належним чином копія паспорту позивача як громадянина Королівства ОСОБА_8 . Належних доказів того, що у позивача в Україні є зареєстроване місце проживання та належне йому майно (нерухомість грошові кошти, інше) в матеріалах справи відсутні. Протягом всього часу, його інтереси в судах представляють його представники за довіреністю або адвокат, особисто позивач жодного разу не з`являвся до суду. Належних доказів перебування проживання позивача в Україні матеріали справи не містять.

Позивач навмисне спотворює дійсні обставини справи, щоб відшукати будь-які підстави для заявлення вимог про забезпечення позову.

Фактично позовні вимоги зводяться до визнання права іпотекодержателя на майно, що належало іншій особі ОСОБА_9 , а не іпотекодавцю - ТОВ Агетство «Медіус- Плюс», і це при тому, що у даній справі є інформація з АСВП, згідно з якою виконавче провадження по звернення стягнення на іпотечне майно триває, воно не завершене, не повернуто стягувачу. Але це не стає на заваді позивачу вимагати накласти заборони та арешт на майно, що належало іншій особі на прав власності.

Правом на подачу відзиву учасники справи не скористалися.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кириличенко О.А. апеляційну скаргу підтримала, просила про її задоволення.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Степіна Н.Г. апеляційну скаргу не визнала, просила залишити її без задоволення, а судове рішення без змін.

Представник відповідача ОСОБА_10 - адвокат Єнова Л.М. апеляційну скаргу визнала, просила її задовольнити, скасувати оскаржувану ухвалу.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, належним чином, що в числу приписів частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 07 травня 2010 року між ОСОБА_2 , від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_4 та ТОВ Агентство «МЕДІУС-ПЛЮС» в особі Полякової Н.Г., яка діяла на підставі Статуту та Протоколу №1 Загальних Зборів Засновників ТОВ Агентство «МЕДІУС-ПЛЮС» від 28 квітня 2001 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Ягужинською К.Т.

У грудні 2012 року, у зв`язку із невиконанням ОСОБА_5 своїх зобов`язань перед ОСОБА_2 на підставі договору позики та додаткових угод №1 та №2, ОСОБА_2 , через свого представника ОСОБА_4 , звернувся до Березанського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_5 та ТОВ Агентство «МЕДІУС-ПЛЮС» про стягнення коштів за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області (справа № 1403/1806/12) від 25 квітня 2014 року, яке ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 04 червня 2014 залишено без змін, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ТОВ Агентство «МЕДІУС-ПЛЮС» було задоволено частково:

- стягнуто з ОСОБА_5 суму боргу у розмірі 8527968,00 грн., з якої основний борг складає 8279582,00 грн. та 248387,46 грн - 3% річних.

- звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно, комплекс - базу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ТОВ Агентство «МЕДІУС- ПЛЮС» на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, обладнання і інвентаря від 28 квітня 2001 року, укладеного між ВАТ НПКК «Алые паруса» та ТОВ Агентство «МЕДІУС- ПЛЮС», зареєстрованого 09 липня 2001 року Миколаївським ММБТІ в реєстрову книгу №25 за реєстровим №58, реєстраційне посвідчення від 09 липня 2001 року, для погашення заборгованості перед ОСОБА_2 в сумі 8527968,00 грн. шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах, за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни а цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження.

17 липня 2014 року на підставі виконавчого листа, виданого 20 червня 2014 року Березанським районним судом Миколаївської області, було відкрито виконавче провадження 44080788.

Однак, державним виконавцем, у провадженні якого перебував вищевказаний виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки, який належав ТОВ Агентство «МЕДІУС-ПЛЮС», не могло бути виконано, оскільки об`єкти, які входили у склад Предмету іпотеки на момент виконання рішення суду, вже не існували. Вказане підтверджується Інформацією про виконавче провадження та постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Це відбулося внаслідок вчинення учасниками та посадовими особами ТОВ Агентство «МЕДІУС-ПЛЮС», зокрема ОСОБА_6 , незаконних дій щодо відчуження, поділу, реконструкції та перереєстрації об`єктів предмета іпотеки. На теперішній час відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухомого майна, за ОСОБА_6 зареєстровано нерухоме майно, а саме: туристично-котеджний комплекс бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та земельні ділянки: кадастровий №:12:045:0020 та №:12:045:0019, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що незастосування заходів забезпечення позову щодо спірного нерухомого майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, якщо воно буде ухвалено на користь позивача в справі про визнання права іпотекодержателя, адже, спадкоємці ОСОБА_6 зможуть оформити право власності на нерухоме майно та вчинити будь-які дії щодо його подальшого відчуження третім особам, зміни адреси нерухомого майна, тощо.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, попередження потенційних труднощів у виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлює, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Верховний Суд у постанові від 08 червня 2022 року (справа № 658/485/21) зауважує, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його значення полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли наслідком невжиття заходів забезпечення позову є неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає інтереси як позивача, так і відповідача.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову є належно обґрунтованими.

Суд першої інстанції, проаналізувавши надані докази та встановивши, що між сторонами наявний спір з приводу нерухомого майна, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом заборони всім суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстратором прав на нерухоме майно: державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям, іншим акредитованим суб`єктам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольських міських, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністраціях), окрім Міністерства юстиції України, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав щодо нерухомого майна належного ОСОБА_6 нерухомого майна, а саме: туристично-котеджний комплекс бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та земельних ділянок: кадастровий №:12:045:0020 та №:12:045:0019, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з наявною загрозою утруднення або неможливості виконання рішення суду, оскільки у сторони спору є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору,

Застосовані судом у цій справі заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем позовними вимогами, відповідає предмету позову і матеріально-правовим інтересам, за захистом яких позивач звернувся до суду. Такий вид забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. При цьому обрані заявником заходи забезпечення позову не порушують прав відповідача, а сприяють недопущенню порушення прав заявника до встановлення фактичних обставин спору.

Аргументи апеляційної скарги про те, що позивач навмисно викладає свої доводи в такий засіб, щоб переконати суд, що належне ОСОБА_11 майно і є майном товариства агентство «Медіус-плюс» не заслуговують на увагу, оскільки вирішуючи питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд не вправі надавати оцінку позовним вимогам на предмет їх обґрунтованості та доведеності.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо безпідставного застосування заходів забезпечення позову не заслуговують на увагу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в цій частині дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, відповідності до положень ст.149,150 ЦПК України .

Суд керувався виключно тим, що вжиття заходів забезпечення позову виключить ризики неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову. Такий вид забезпечення позову не порушує прав відповідачів, оскільки не позбавляє їх права користування та володіння, а лише тимчасово обмежує у праві розпорядження належним їм майном на власний розсуд.

Між тим , колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги щодо вирішення судом вимог про зустрічне забезпечення.

Так, заперечуючи проти задоволення заяви про забезпечення позову представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Криличенко О.А. посилаючи на те, що позивача не має майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Вказана обставина є обов`язковою підставою для застосування судом зустрічного забезпечення при вирішенні питання про забезпечення позову.

Суд першої інстанції не вбачав підстав для застосування зустрічного забезпечення при вирішення заяви про забезпечення позову, оскільки вважає, що позивач ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання та індивідуальний податковий номер в Україні. Більш того, відповідачами не зазначено, не обґрунтовано та не підтверджено розміру збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Аналіз пункту 1 частини третьої статті 154 ЦПК України свідчить про те, що для його застосування необхідно встановити сукупність таких обставин:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України;

2) позивач або взагалі не має на території України майна або розмір (вартість) його майна на території України недостатній для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Тобто на суд покладається обов`язок застосувати зустрічне забезпечення лише за наявності одночасного встановлення зазначених обставин у їх сукупності.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 295/940/20,від 01 квітня 2020 року у справі № 318/854/18.

Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач є громадянином Королівства ОСОБА_12 .

За матеріалами справи, зокрема, договору позики, договору іпотеки та довіреності від 22 грудня 2019 року, посвідченої у м. Женева, на представництво його інтересів ОСОБА_4 , вказано, що місце проживання позивача на території України - АДРЕСА_4 та ідентифікаційний номер. Проте представник позивача належних доказів на підтвердження зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України не надала, а матеріали справи таких не містять.

За такого, саме по собі посилання в договорах та довіреності, які є в матеріалах справи щодо місця проживання позивача на території України, не є належними та допустимими доказами підтвердження таких обставин.

Між тим, представником позивача у якості доказу наявності у позивача майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові, надала суду Довідка філії АТ «Укрексімбанк» у м. Миколаєві про рух коштів за період з 15 квітня 2021 по 15 грудня 2023 р. по рахунку позивача. Відповідно до вказаної довідки банку обороти по рахунку склали 1 245 324,47 грн.

Стороною відповідача наявність цього майна не спростована.

Зважаючи на те, що позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України, проте має на території України майно розмір (вартість) якого є достатньою для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, покладання обов`язку застосувати зустрічне забезпечення можливе лише за наявності одночасного встановлення зазначених у пункті 1 частини 3 статті 154 ЦПК України обставин у їх сукупності, не зазначено, не обґрунтовано та не підтверджено розмір можливих збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, колегія суддів не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення.

Отже ухвала суду в цій частині не відповідає нормам процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, то її слід змінити.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, мотивувальну частину оскаржуваної ухвали в частині вирішення питання про зустрічне забезпечення слід змінити виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, у відповідності до статті 376 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 19 грудня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій оскаржуваній частині залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 02 лютого 2024 року