"01" лютого 2024 р.
Справа №642/52/24
2/642/443/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі

головуючого судді Проценко Л.Г.,

за участю секретаря Карташова М.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася до суду із даним позовом, у якому зазначила, що 04.11.2020 уклала із відповідачкою договір позики, за яким відповідачка отримала позику у 40000 доларів США, строком до 04.11.2022 року у АДРЕСА_1 . Відповідачка своїх зобов`язань за договором позики не виконала та позику у встановлений строк не повернула. Просила стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість у 40 000,00 доларів США за договором позики від 04 листопада 2020 року.

Ухвалою суду від 12.01.2024 р. відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.

Позивачка у підготовче судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином про час та місце слухання справи. Надала заяву в якій просила слухати справу у її відсутність та задовольнити позов.

Відповідачка у підготовче судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, надала заяву про слухання справи у її відсутність, при цьому позов визнала у повному обсязі та зазначила, що у травні 2019 р. вона уклала шлюб з ОСОБА_3 , після чого вирішили придбати квартиру, а оскільки коштів не вистачало це привело до взяття позики. Вони з чоловіком справно сплачували відсотки за договором позики. У 2022р. у зв`язку з початком війни таку сплату вони припинили. В жовтні 2022р. вона народила дитину, а її чоловік був вимушений виїхати за кордон для отримання в борг коштів у родичів. Чоловік повернутися не має можливості, оскільки він не громадянин України. В липні 2023р. вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та розділу майна, оскільки чоловік покинув її з немовлям. На даний час у неї є заборгованість за виконавчим провадженням у зв`язку з чим вона не може повернути кошти, які брала на придбання квартири.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

05 жовтня 2020 р. ОСОБА_2 звернулася із заявою до ОСОБА_1 про надання їй позики на придбання квартири за адресою АДРЕСА_2 у розмірі 40 000 доларів США. (а.с. 13)

04 листопада 2020 р. між позивачем та відповідачем було укладено простий письмовий договір позики, за яким ОСОБА_2 зобов`язалася повернути ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 40 000 доларів США в строк до 04 листопада 2022 р. Місцем виконання договору зазначено АДРЕСА_1 . (а.с.12)

Згідно розписки від 04 листопада 2020 р.ОСОБА_2 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 отримала від ОСОБА_1 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 грошові кошти в розмірі 40 000 доларів США на придбання квартири. (а.с. 14)

Відповідно до повторного свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 15 травня 2019р., про що вчинено відповідний запис за №234. Прізвища сторін після укладення шлюбу: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . (а.с. 22)

Як вбачається з договору купівлі продажу квартири від 05 листопада 2020р. посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Бєлінською К.В. в р.№4776, 4777, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (Продавці) передали у власність, а ОСОБА_3 (Покупець), зі згоди своєї дружини ОСОБА_2 , прийняв у приватну власність квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 68,8 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м. Продаж вчинено за суму 1401000, 00 грн. (а.с. 28)

За витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 05.11.2020р. квартира АДРЕСА_4 належить на праві власності ОСОБА_3 . (а.с. 29)

У відповідність зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передачу йому позикодавцем визначеної грошової суми.

За ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16 - Ц (провадження № 14 - 360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-Ц (провадження № 14 - 465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Виходячи зі встановлених обставин та наявних у справі доказів, суд вважає, що договір позики від 04.11.2020р. та розписка відповідача ОСОБА_2 від 04.11.2020р., власноручно написана та підписана нею, як боргові документи, свідчить про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджує факт укладення договору і засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Наданий до суду позивачкою ОСОБА_1 оригінал вказаного боргового документа є належним та допустимим доказом факту отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошей у борг та волевиявлення позичальниці у строк до 04.11.2022 р. повернути борг. Також позивачкою і відповідачкою доведено факт невиконання боржницею даного боргового зобов`язання.

З детального аналізу змісту договору позики в простій письмовій формі від 04.11.2020 р. вбачається, що при його складанні сторонами було дотримано всіх істотних умов, а саме зазначено дату його укладення, прізвища, ім`я і по-батькові сторін, реєстраційні номери облікових карток платника податків та місце їх проживання, валюту позики, підтвердження укладання договору позики, підпис відповідачки ОСОБА_2 про отримання вказаних коштів від ОСОБА_1 із зобов`язанням їх повернути в обумовлений угодою строк.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 16.01.2019 р. у цивільній справі №373/2054/16-ц: «…гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.».

Таким чином, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики в простій письмовій формі. Відповідачка на час розгляду справи свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконала, позов визнала в повному обсязі. Тому вимоги позивача про стягнення несплаченої суми боргу у розмірі 40 000 доларів США є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки позивачка ОСОБА_1 , є інвалідом 2-ї групи, і, відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, суд у відповідності до ст.141 ЦПК України стягує судовий збір з відповідачки ОСОБА_2 на користь держави.

Ціною позову є 40 000 доларів США, що станом на дату звернення до суду 04.01.2024 року за офіційним курсом 38,1159 становило 1524636 грн.

Судовий збір за подання майнового позову становить - 1 відсотокціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Таким чином з відповідачки слід стягнути судовий збір у розмірі 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу 15140,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 211, 259, 263, 264, 273 ЦПК України, ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , мешкаючої за адресою АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої: АДРЕСА_6 ) суму боргу в розмірі 40 000 (сорок тисяч) доларів США за договором позики від 04 листопада 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , мешкаючої за адресою АДРЕСА_5 ) на користь держави судовий збір у розмірі 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони:

ОСОБА_1 зареєстрована АДРЕСА_6 ;

ОСОБА_2 проживаюча АДРЕСА_5 .

Суддя Л.Г. Проценко