Справа № 200/9204/15-ц
Провадження № 4-с/932/47/21
УХВАЛА

Іменем України

19 січня 2024 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашов І.А., ознайомившись із матеріалами скарги ОСОБА_1 на дії Бабушкінського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Яковлева Д.О. перебувала скарга ОСОБА_1 на дії Бабушкінського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Ухвалою суду від 19 березня 2020 року скаргу було залишено без руху та надано час на усунення недоліків. Однак, підтвердження щодо надходження ухвали до заявника відсутнє.

Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 02 грудня 2020 року суддю Яковлева Д.О. було відсторонено від здійснення правосуддя.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2021 року скаргу передано на розгляд судді Кондрашову І.А.

Розділом VII та ст. 447 ЦПК України не визначено, яка за формою та змістом має бути скарга на рішення, дії або бездіяльність державної виконавчої служби чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно п. 13 до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 № 6, скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК.

Єдиною статтею ЦПК України, яка визначає форму та зміст заяви є стаття 175 ЦПК України, в якій визначено форму та зміст позовної заяви.

Оскільки в розділі VII ЦПК України не визначено форму та зміст скарги, слід застосувати аналогію права на підставі ч. 9 ст. 10 ЦПК України, де передбачено наступне: якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

12 квітня 2021 року ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська вищезазначену скаргу прийнято до провадження та постановлено повторно надіслати заявнику разом із цією ухвалою копію ухвали від 19 березня 2020 року про залишення скарги без руху для виконання.

Вищезазначена ухвала була отримана заявником особисто 20 липня 2022 року, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Про наслідки невиконання ухвали про залишення без руху заявнику було роз`яснено в самому тексті ухвали від 19 березня 2020 року.

Суддя вважає, що заявнику надано достатньо часу на усунення недоліків скарги, з урахуванням можливого направлення документів засобами електронного або поштового зв`язку.

Виходячи з того, що станом на 31 липня 2022 року недоліки зазначені в ухвалі суду від 19.03.2020 про залишення скарги без руху не усунуто, заявник не цікавиться про наслідки розгляду справи, будь-яких клопотань чи заяв до суду не надає, отже суддя приходить до висновку, що у заявника відпали підстави для звернення до суду з відповідною скаргою.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п.36).

На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Таким чином, слід зазначити, що саме звернення особи до суду з позовною заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання позивачем умов реалізації права на звернення до цього суду з позовною заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Матеріалами справи підтверджується, що заявником вимоги ухвали суду від 19.03.2020 року про залишення скарги без руху, не виконано, тому, дана скаргу з копіями доданих до неї документів, підлягає поверненню заявнику.

Частиною 5 ст. 185 ЦПК України визначено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Згідно із ч. 6 ст. 185 ЦПК України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

Керуючись ст. ст. 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії Бабушкінського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області повернути заявнику на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Роз`яснити заявнику, що в силу положень ч. 7 ст. 185 ЦПК України особа, позов якої повернуто, після усунення умов, що були підставою для повернення заяви, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем складення ухвали суду.

Суддя Ігор КОНДРАШОВ