провадження № 22-ц/824/129/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», поданою представником - адвокатом Гайдамащуком Олександром Володимировичем, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», просила стягнути кошти за банківськими вкладами № НОМЕР_1 від 08.01.2013 року: 1 000,00 євро суми вкладу, 863,81 євро проценти по договору, 212,38 євро 3% річних, 12 856,18 грн пені; № SAMDN5352 від 11.03.2013 року: 2 100,00 доларів США суми вкладу, 2 606,87 доларів США проценти по договору, 446,01 доларів США 3% річних, 23 867,25 грн пені; № SAMDN4865 від 29.07.2013 року: 1 000,00 доларів США суми вкладу, 866,26 доларів США проценти по договору, 212,38 доларів США 3% річних, 11 365,48 грн пені.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що між нею та відповідачем було укладено депозитні договори, а саме: договір банківського вкладу «Універсальний» № SAMDN4151 від 08.01.2013 року з виплатою відсотків 7% річних, за яким передало банку 1 000,00 євро; договір банківського вкладу «Універсальний» № SAMDN5352 від 11.03.2013 року з виплатою відсотків 9,25% річних, за яким передала банку 2 100,00 доларів США; договір банківського вкладу «Стандарт» № SAMDN4865 від 29.07.2013 року з виплатою відсотків 7,5% річних, за яким передала банку 1 000,00 доларів США, 02.12.2021 року звернулася до відповідача із заявою про розірвання депозитних договорів та повернення вкладів з процентами, чого зроблено не було.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 : за договором № SAMDN4151 від 08.01.2013 року вклад «Універсальний» 1 273,99 євро суми вкладу з нарахованими відсотками, за договорами № SAMDN5352 від 11.03.2013 року вклад «Універсальний» та № AMDN4865 від 29.07.2013 року вклад «Стандарт» 4 245,33 доларів США суми вкладів з нарахованими відсотками.

В задоволенні інших вимог позову - відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави 908,00 грн судового збору.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», через представника - адвоката Гайдамащука Олександра Володимировича подалоапеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів в частині задоволених позовних вимог та ухвали в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначив, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2023 року у справі № 757/67184/21-ц в частині задоволених вимог є незаконним, необґрунтованим, таким, що прийняте за неповного дослідження всіх обставин справи, які входять до предмета доказування, неправильного тлумачення, застосування норм матеріального права та грубого порушення норм процесуального права, в зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового судового рішення про повну відмову в задоволенні позову, виходячи із наступного.

Судом першої інстанції не наведено в мотивувальній частині судового рішення жодних аргументів щодо відхилення наданих банком доказів в підтвердження відсутності обов`язку у Банку виконувати грошові зобов`язання за депозитними договорами, оскільки боржника у зобов`язаннях за такими договорами було змінено на ТОВ «ФК «Філіон» на підставі укладеного договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, який буде належним відповідачем по справі. Також судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховані правові позиції, викладені у Постановах Верховного Суду від 27 квітня 2022 у справі № 321/1260/19, від 28 вересня 2022 року у справі № 530/1995/18, від 10 березня 2021 у справі № 607/11746/17, у Постанові КЦС Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 263/11275/18.

Стверджує, що договір про переведення боргу № б/н від 17 листопада 2014 року не є нікчемним з посиланням на постанову КЦС ВС від 27 квітня 2022 року (справа № 321/1260/19), є дійсним та правомірним. Він укладений з повним дотриманням ст. ст.520, 521 ЦК України, згода кредиторів на переведення їх грошових коштів на підставі договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» була отримана у спосіб, передбачений ст.205 ЦК України. Зазначає, що вказаний договір зберігає свою обов`язковість для виконання своїх обов`язків новим боржником перед кредиторами.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, за наявними в ній доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 січня 2013 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDN4151 вклад «Універсальний», за яким ОСОБА_1 передала банку 1 000,00 євро строком до 08 січня 2014 року із процентною ставкою 7% річних;

11 березня 2013 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDN5352 вклад «Універсальний», за яким ОСОБА_1 передала банку 2 100,00 доларів США строком до 11 березня 2014 року із процентною ставкою 9,25% річних;

29 липня 2013 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № AMDN4865 вклад «Стандарт», за яким ОСОБА_1 передала банку 1 000,00 доларів США строком до 29 січня 2014 року із процентною ставкою 6% річних.

За умовами укладених договорів ОСОБА_1 має право, зокрема, отримати вклад, нараховані проценти.

02 грудня 2021 року позивач звернулася до відповідача із заявою про розірвання депозитних договорів та повернення вкладів з процентами.

Станом на 05 грудня 2021 року залишки коштів на вкладах обліковуються у таких розмірах: по договору № SAMDN4151 від 08 січня 2013 року в розмірі 1 00,00 євро, по договору № SAMDN5352 від 11 березня 2013 року в розмірі 2 100,00 доларів США, по договору № AMDN4865 від 29 липня 2013 року в розмірі 1 000,00 доларів США.

Підставами для оскарження судового рішення відповідач зазначає те, що позов пред`явлений до неналежного відповідача. Правильність визначення судом розміру стягнення відповідачем не оскаржується, отже апеляційним судом не перевіряється.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач довела факт укладення між сторонами договорів банківського вкладу та внесення грошових коштів на депозитні рахунки, відкриті в АТ «КБ «Приватбанк», які вкладнику на його вимогу не повернуті. При цьому, суд першої інстанції визнав необгрунтованими та безпідставними посилання банку на те, що існування укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» договору про переведення боргу за депозитними договорами свідчить про неналежність відповідача та є підставою для відмови у задоволенні позову.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем взяті на себе договірні зобов`язання за укладеними з позивачем договорами не виконані та прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти за договорами про депозитний вклад та нараховані відповідно до їх умов відсотки, при цьому враховано, що відповідно до пункту 7 умов договорів банківського вкладу в силу вимог частини третьої статті 651 ЦК України вони є розірваними з 04 грудня 2021 року.

При цьому, суд першої інстанції взяв до уваги заперечення відповідача, що викладені у відзиві у частині де відповідач навів свій розрахунок відсотків: за договором № SAMDN4151 від 08.01.2013 р. залишок відсотків за період з 18.11.2014 р. по 05.12.2021 р. складає 87,72 євро та 493,64 євро, або 1 000,00 євро х 2 574 (кількість днів) х 7%/365 = 492,64 євро, загальна сума за депозитним вкладом у валюті вкладу евро складає 1 000,00 + 87,72 + 493,64 = 1 581,36 євро (сума без урахування оподаткування депозитних рахунків та військового збору) - 19,5% = 1 272,99 євро; за договором № SAMDN5352 від 11.03.2013 р. залишок відсотків за період з 18.11.2014 р. по 05.12.2021 р. складає 219,32 доларів США та 1 369,86 доларів США, або 2 100,00 доларів США х 2 574 (кількість днів) х 9,25%/365; за договором № AMDN4865 від 29.07.2013 р. залишок відсотків за період з 18.11.2014 р. по 05.12.2021 р. складає 55,62 доларів США та 528,90 доларів США, або 1 000,00 доларів США х 2 574 (кількість днів) х 7,5%/365, загальна сума за депозитними вкладами у валюті вкладу долари США (договори SAMDN5352, AMDN4865) складає 219,32 + 2 100,00 + 1 369,86 + 55,62 + 1 000,00 + 528,90 = 5 273,70 долари США (сума без урахування оподаткування депозитних рахунків та військового збору) - 19,5% = 4 245,33 доларів США.

Судом першої інстанції були враховані надані банком розрахунки, оскільки розрахунки, надані відповідачем, на думку суду першої інстанції є більш вірним та співмірним, а тому дійшов висновку, що стягнення вкладів та нарахованих процентів підлягає задоволенню у відповідності до розрахунку відповідача.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 520 ЦК України передбачає, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, особа, третя особа, яка має намір стати боржником. Звідси, боржником або особою, яка висловила намір стати боржником, кредитору може бути запропоновано здійснення заміни боржника, або сам кредитор запропонував здійснити заміну боржника.

У будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода: а) боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений; б) третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника; в) кредитор надав згоду на заміну боржника. Відсутність згоди хоча б однієї із сторін не дає підстав для заміни боржника.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Крім того, згідно зі статтею 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладений договір, за умовами якого товариство стало боржником за договором банківського рахунку, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка не надавала згоди на переведення боргу від АТ «КБ «Приватбанк» до ТОВ «ФК «Фінілон» за договорами депозитних вкладів і протилежного матеріали справи не містять, а тому, відповідно до статті 520 ЦК України, договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між Банком та ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, не створює правових наслідків для позивача.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 18 квітня 2023 року, справа № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21).

У даному контексті також важливо зазначити, що Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 755/10947/17 зробила висновок, відповідно до якого під час вирішення тотожних спорів має враховуватись саме остання правова позиція.

Отже, посилання апелянта на необхідність застосування у даній справі висновків Верховного Суду, що викладені у постановах від 27 квітня 2022 у справі № 321/1260/19, від 28 вересня 2022 року у справі № 530/1995/18, від 10 березня 2021 у справі № 607/11746/17, від 06 жовтня 2021 року у справі № 263/11275/18, розцінюється апеляційним судом критично і до уваги не приймається.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення саме з банку суми вкладів та нарахованих відсотків є обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню на думку колегії суддів є цілком правильними.

Поряд з цим, під час перегляду справи апеляційним судом було встановлено порушення норм процесуального права, яке є обов`язковою підятавою для скасування судового рішення, а саме.

Відповідно до ч.7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів - не підписано головуючим суддею Волковою Світланою Яківною (а.с.86-89).

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального права.

Поряд з цим, апеляційний суд враховує, що оскаржуване судове рішення було ухвалено з порушенням норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для його скасування, а тому рішення суду не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову з наведених вище мотивів.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, судові витрати у виді судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції, відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

У зв`язку з тим, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 50 %судових витрат (2 299,91 грн.) за розгляд справи судом апеляційної інстанції, документально підтвердженого сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 599,81 грн (а.с.106).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану представником - адвокатом Гайдамащуком Олександром Володимировичем, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів- задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів- скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 : за договором № SAMDN4151 від 08 січня 2013 року вклад «Універсальний» 1 273,99 євро суми вкладу з нарахованими відсотками, за договорами № SAMDN5352 від 11 березня 2013 року вклад «Універсальний» та № AMDN4865 від 29 липня 2013 року вклад «Стандарт» 4 245,33 доларів США суми вкладів з нарахованими відсотками.

В задоволенні інших вимог позову - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави 908,00 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 50 % за розгляд справи судом апеляційної інстанції в розмірі 2 299,91 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлений 02 лютого 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова