Справа № 212/9479/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 лютого 2024 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участю секретаря судового засідання Ігнатьєвої А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, за відсутності учасників справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувальних технічних засобів, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері,
24 листопада 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частки усіх видів доходів, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і довічно.
В обґрунтування позову посилається на те, що вона є матір`ю ОСОБА_2 , інших дітей не має, не позбавлена батьківських прав відносно відповідача, до повноліття останнього займалася його вихованням, матеріально підтримувала сина. На теперішній час позивач досягла 55 років, з 2022 року є пенсіонером, інших джерел доходу, окрім пенсії, не має. За станом здоров`я перебуває під наглядом лікарів, у зв`язку з чим постійно купує дорого вартісні ліки, проходить обстеження, тому матеріальне становище позивача є вкрай нужденним. Її пенсія становить 2491,15 грн. щомісяця, однак витрати на утримання квартири, які складають близько 1000 грн щомісяця, покупка ліків, продуктів харчування, засобів особистої гігієни та одягу, не може забезпечити необхідне та належне існування. Крім того, позивач впродовж тривалого часу утримує свою 83-річну матір - пенсіонерку, яка потребує вартісні ліки, які не в змозі придбати на маленьку пенсію. Натомість, відповідач має молодий вік, працює, має щомісячний дохід, однак не матеріальної допомоги позивачу не надає, хоча і має таку можливість.
Ухвалою судді від 18 грудня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи, призначено судовий розгляд з викликом сторін.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, в наданій письмовій заяві представник позивача - адвокат Співак В.А. просила розглянути справу за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечувала.
Відповідач повторно не з`явився до суду, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини своєї неявки не повідомив, відзив не подав.
Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд).
Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження відповідача, копією свідоцтва про шлюб, після реєстрації якого позивач змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с. 5, 7).
Відповідно до копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданого 02.02.2022 серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є пенсіонером за віком (а.с. 6).
У 2017 році позивач розірвала шлюб із ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 виданого 20.01.2017 (а.с. 8).
У доданій до позовної заяви копії виписки із медичної картки амбулаторного хворого від 13.11.2023 зазначено, що ОСОБА_1 за останні 12 місяців зверталася за медичною допомогою: 22.08. - 01.09.2023 - стаціонарне лікування. Гіпертонічна хвороба серця без (застійної) серцевої недостатності, оклюзія та стеноз основної (бацилярної) артерії. 27.10.2023 - стаціонарне лікування загального напрямку. Гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба серця без (застійної) серцевої недостатності (а.с. 10).
За період 18.11.2022 - 19.10.2023 на картковий рахунок ОСОБА_1 у Приватбанку були грошові надходження надходження із цільовим призначенням «Виплати Пенсійного фонду, пенсія» у розмірі по 2 391,15 грн щомісячно за період листопад 2022 року - лютий 2023 року, по 2 491,15 грн щомісячно за період березень - жовтень 2023 року (а.с. 11).
Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Згідно зі ст.121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану у відповідному порядку.
За положеннями частини 1 та 3 ст. 172 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.
Згідно зі ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 Сімейного кодексу України).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18 дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі.
Враховуючи наведені положення законодавства, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
Статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» передбачено, що прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Розмір прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення встановлюється законом про державний бюджет на відповідний рік.
Статтею 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету. В умовах кризового стану економіки та спаду виробництва мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі не нижче межі малозабезпеченості. Мінімальний розмір пенсії за віком підвищується у зв`язку із збільшенням величини вартості мінімального споживчого бюджету чи межі малозабезпеченості.
Як було встановлено судом, позивач ОСОБА_1 є пенсіонеркою за віком та отримує пенсію, яка призначена їй довічно.
Сума її пенсії за період з листопада 2022 року по жовтень 2023 року складає 29 493,80 грн відповідних виплат, тобто від 2391,15 грн до 2491,15 грн.
У свою чергу, прожитковий мінімум для непрацездатних осіб з 01.07.2022 - 2027 грн, а з 01.12.2022 - 2 093 грн.
Отож, сума нарахованої позивачу ОСОБА_1 пенсії відповідає сумі прожиткового мінімуму на осіб, які втратили працездатність, відповідно до Законів України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік».
Отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Разом з тим, доведення потреби в матеріальній допомозі є процесуальним обов`язком саме позивача.
Натомість позивач не надала суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що розмір отримуваної нею пенсії є нижчим за розмір необхідних щомісячних витрат на лікування, придбання ліків, харчування тощо.
Посилання позивача ОСОБА_1 на незадовільний стан свого здоров`я не підтверджують обставин її щомісячних витрат на лікування, які перевищують її дохід у вигляді пенсії, відтак виходячи зі змісту ст. 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення», мінімальний розмір пенсії забезпечує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому позивача не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 1 ст. 202 СК України, що свідчить про безпідставність та недоведеність її позовних вимог.
При цьому суд звертає увагу на те, що надана позивачем виписка з її рахунку стосовно лише виокремленого виду доходу не може беззаперечно свідчити про неотримання нею інших доходів, а будь-яких інших доказів, зокрема довідку з пенсійного Фонду, ДФС, тощо на підтвердження свого скрутного майнового стану позивач не надала.
Також, обставини утримання позивачем своєї матері, наведені в обґрунтування позову, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки, по-перше, вони не доведені жодними доказами, по-друге, такі обставини не є підставою для їх врахування при вирішенні цього спору.
Частиною другою статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Єдиного державного реєстру судових рішень, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.
На виконання завдання цивільного судочинства, з метою всебічного і повного з`ясування обставин, судом встановлено, що Єдиний держаний реєстр судових рішень міститьпостанову Дніпровського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року у справі № 212/2940/23, з якої вбачається, що з відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірах 1/4 та 1/6 частини всіх видів доходів (реєстраційний номер в ЄДРСР 113789076), що приймається судом до уваги при ухваленні даного рішення у справі про можливість стягнення з цього відповідача аліментів на матір, оскільки стосується прав та інтересів дітей відповідача, про наявність яких позивачем суду не було повідомлено.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У свою чергу, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до пункту 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Отже, суд зважаючи на наведене, враховуючи необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.
Оскільки позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру (про стягнення аліментів) на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи відмову у задоволенні позову, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. 2, 5, 10, 12, 13, 77-81, 141, 178, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем на заочне рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складений 01 лютого 2024 року.
Суддя: О. В. Колочко