Справа № 362/4043/23
Провадження № 2/362/395/24
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

01 лютого 2024 року

суддя Васильківського міськрайонний суд Київської області Марчук О.Л., розглянувши в порядку спрощеного провадження у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що 03.01.2020 року між АТ «РВС банк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0048314.

Надалі, за відповідним договором про відступлення права вимоги № 28/12/2021-1 від 28.12.2021 року укладеним із первісним кредитором, позивач набув право вимоги за зазначеним кредитним договором.

Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за наведеним кредитним договором не виконує, у нього виникла заборгованість за кредитом, що порушує права позивача, у зв`язку із чим позивач просить стягнути із відповідача на свою користь заборгованість в загальному розмірі 17 713 гривень 68 копійок (а.с. 1 3).

Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження.

Враховуючи, що судове повідомлення про розгляд справи, разом із копією ухвали про відкриття провадження та примірником позовної заяви з додатками, надіслане відповідачу за відомою суду адресою реєстрації місця його проживання повернуто до суду без вручення з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою», керуючись ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що судове повідомлення вручено відповідачу належним чином (а.с. 66, 72, 73).

Оскільки відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку вручення судових повісток, передбаченому статтею 130 ЦПК України, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

03.01.2020 року ОСОБА_1 було підписано заяву-договір № 0048314, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, за умовами якого товариство надало відповідачу кредит в сумі 12 121 гривня 21 копійка на строк 6 місяців із процентною ставкою 18 % річних (а.с. 4 14, 15, 16).

У той же день, відповідача ознайомлено із паспортом споживчого кредиту, зміст якого ним підписано (а.с. 17).

Факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується відомостями виписки по рахунку клієнта станом на 21.06.2023 року (а.с. 27 35).

Надалі, 28.12.2021 року ТОВ «ФК «Паріс» уклало відповідний договір про відступлення права вимоги № 28/12/2021-1 від 28.12.2021 року із вказаним кредитором відповідача за наведеним кредитним договором, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги за кредитними зобов`язаннями відповідача по укладеному договору кредиту.

Зокрема, за договором про відступлення права вимоги № 28/12/2021-1 від 28.12.2021 року укладеним між АТ «РВС банк» і ТОВ «ФК «Паріс, до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором відповідача № 0048314 від 03.01.2020 року (а.с. 18 20, 21 22, 23, 24 25, 26).

При цьому, новий кредитор повідомив відповідача про відступлення прав вимоги за його кредитом по вказану договору, та про необхідність виконання кредитних зобов`язань, що підтверджується відповідним письмовим листом та поштовими документами відправлення (а.с. 42, 43 45, 46).

Під час розгляду справи встановлено, що відповідач не виконує свої зобов`язання перед позивачем за наведеним кредитним договором по якому позивач набув право вимоги від кредитора.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За нормами статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1 і 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України).

Згідно із нормами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки станом на дату прийняття даного рішення суду, відповідачкою прострочено повернення кредиту та не сплачено нараховані проценти, суд приходить до висновку, що позивач має право на відповідне відшкодування встановлених законом 3 % річних та інфляційних страт за період прострочення зобов`язання з 26 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року як розраховано позивачем (а.с. 41).

Із наданого позивачем на підтвердження своїх вимог розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 22.06.2023 року відповідач має заборгованість за договором № 0048314 від 03.01.2020 року на загальну суму 17 131 гривня 63 копійки, з яких: заборгованість за тілом кредиту 8 202 гривні 53 копійки, заборгованість за процентами 2 316 гривень 57 копійок і заборгованість за комісією 6 612 гривень 53 копійки (а.с. 36 40).

Як підсумок, загальна сума грошових коштів, яка підлягає стягнення з відповідачки на користь позивача складає загальну суму заборгованості в розмірі 17 131 гривня 63 копійки, 3 % річних в усі 81 гривня 67 копійок та інфляційне збільшення за несвоєчасну сплату кредиту в сумі 500 гривень 38 копійок, а всього в розмірі 17 713 гривень 68 копійок.

Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу.

Таким чином, оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплатити процентів у строки передбачені наведеним кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача загальної суми заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

При цьому, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на відповідача (а.с. 49).

На підставі викладеного, керуючись статтями 526, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, статтями 1 13, 19, 23, 27, 34, 76 83, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263 265, 273, 274 279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» заборгованість в сумі 17 713 (сімнадцять тисяч сімсот тринадцять) гривень 68 копійок та 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок у відшкодування судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Дата складення повного рішення суду 01 лютого 2024 року.