Справа № 727/806/24
Провадження № 2/727/549/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Чебан В.М.

при секретарі Бружа В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про скасування державної реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна та покладання зобов`язань, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування державної реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна та покладання зобов`язаньдо відповідача ЧМР, відповідно до змісту якого позивач ОСОБА_1 зазначає, що 20 березня 1992 року між ним та Виконкомом Чернівецької міської Ради народних депутатів був укладений Договір купівлі-продажу, згідно з яким він купив квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 75,0 кв.м., житловою площею 56,9 кв.м., що складає 63/1000 частин житлового будинку, який був нотаріально посвідчений в Першій Чернівецькій державній нотаріальній конторі за реєстровим номером 1-1209.

Вказує, що на підставі вищевказаного договору державним реєстратором 18.11.2015 року було внесено відповідний запис №12589571 в Рестрі прав власності на нерухоме майно.

Разом з тим, зазначає, що державним реєстратором було помилково зареєстровано його право власності на вищевказану квартиру загальною площею 75,0 кв.м., житловою площею 56,9 кв.м., як на 63/1000 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначає, що згідно вимог закону власник квартири в багатоквартирному будинку може бути співвласником на праві спільної сумісної власності тільки відносно приміщень загального користування, допоміжних приміщень, а частка співвласника визначається тільки для цілей виконання обов`язків щодо утримання спільного майна багатоквартирного будинку.

Вказує, що виділення квартири як частки багатоквартирного будинку законом не передбачено.

Стверджує, що він має намір здійснити продаж належної йому квартири. у зв`язку з чим він звернувся до нотаріуса в порядку підготовки документів до продажу, однак у зв`язку з вищезазначеними неточностями допущеними державним реєстратором при здійсненні ним 18.11.2015 року реєстраційних дій, - нотаріусом було повідомлено йому, що здійснити продаж вищевказаної квартири не вбачається можливим.

Позивач вважає, що вищезазначене обмежує його право власності на вказану квартиру АДРЕСА_1 , оскільки він не може здійснити її продаж.

Стверджує, що він звертався до відповідача ЧМР в особі Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Юридичного управління міської ради, однак останніми було відмовлено йому у виправленні вищезазначених недоліків у спірному записі про право власності №12589571 від 18.11.2015 року.

3 огляду на викладене, позивач ОСОБА_1 просить суд скасувати державну реєстрацію його права власності на 63/1000 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , що здійснена 18.11.2015 року, номер запису про право власності 12589571; зобов?язати Чернівецьку міську раду в особі Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Юридичного управління міської ради забезпечити державну реєстрацію його речового права, що виникло на підставі договору купівлі-продажу від 20.03.1992 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 1-1209, а саме: правj власності на квартиру АДРЕСА_3 в порядку, встановленому Законом України №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, однак до його початку представник позивача спрямував до суду письмову заяву, згідно якої вимоги позову підтримують в повному обсязі, просять суд розглянути справу без їх участі.

Згідно спрямованої до суду відповіді на відзив представник позивача вказує, що 18.11.2015 року реєстратором при проведенні державної реєстрації прав позивача на вказану квартиру було неправильно встановлено відповідність прав, що виникли на підставі зазначеного договору купівлі-продажу від 20 березня 1992 року, укладеного між ОСОБА_1 та Виконкомом Чернівецької міської Ради, вимогам законодавства, у зв`язку з чим державним реєстратором було невірно визначено та вказано в реєстрі тип об`єкта нерухомого майна, а саме: як житловий будинок, замість вірного типу об`єкта квартири.

На підставі викладеного, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Федоренко К.М. просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ЧМР ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, клопотань про відкладення судового засідання від неї до суду не надходило. Згідно спрямованої до суду заяви від 11.03.2024 року, просила суд розглянути справу без її участі, взявши при цьому до уваги обставини зазначені у відзиві на позов.

Згідно вищевказаного відзиву представник відповідача вказує, що 17.12.2015 року державним реєстратором управління державної реєстрації ГТУЮ у Чернівецькій області зареєстровано право спільної часткової власності за ОСОБА_1 , а саме на 63/1000 частин житлового будинку, що складає квартиру АДРЕСА_1 .

Стверджує, що підставою державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на вищевказаний об`єкт нерухомого майна став зазначений Договір купівлі-продажу від 20 березня 1992 року з відміткою про проведення реєстрації права власності, що виникло та було зареєстровано в установленому законом порядку до 01 січня 2013 року Чернівецьким ОБТІ, на 63/1000 частин будинку.

А тому, вважає, що державний реєстратор здійснюючи державну реєстрацію об`єкту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , - правомірно зареєстрував її як 63/1000 частин вказаного будинку.

Крім цього, вказує, що законодавством не визначено право суду переймати на себе функції та повноваження інших органів державної влади, які реалізуються відповідними суб`єктами владних повноважень в межах закону на власний розсуд (дискреційні повноваження), без необхідності узгодження дій у будь-який формі з іншими суб`єктами.

Таким чином, вважає, що позовна вимога ОСОБА_1 , відповідно до якої останній просить суд зобов`язати відповідача ЧМР забезпечити державну реєстрацію його речового права на нерухоме майно а саме: права власності на квартиру АДРЕСА_1 , - також не відповідає вимогам закону, оскільки зазначене не належить до повноважень суду.

На підставі викладеного, представник відповідача ЧМР ОСОБА_3 , просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.02.2024 року було відкрито загальне позовне провадження у справі №727/806/24 (провадження №2/727/549/21) за позовом ОСОБА_1 до ЧМР про скасування державної реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна та покладання зобов`язань; призначено підготовче судове засідання на 14 лютого 2024 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.02.2024 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Федоренка К.М. про витребування доказів - було задоволено; витребувано у Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації матеріали інвентаризаційної справи житлового будинку АДРЕСА_2 ; виконання ухвали доручено здійснювати Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.02.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ЧМР про скасування державної реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна та покладання зобов`язань до судового розгляду по суті на 21 березня 2024 року.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, в тому числі спрямовані сторонами процесуальні документи, вважає, що позовні підлягають до задоволення частково.

Так, судом встановлено, що 20 березня 1992 року між позивачем ОСОБА_1 та Виконкомом Чернівецької міської Ради народних депутатів був укладений Договір купівлі-продажу, згідно з яким позивач купив квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 75,0 кв.м., житловою площею 56,9 кв.м., що складає 63/1000 частин житлового будинку. Вказаний Договір купівлі-продажу був нотаріально посвідчений в Першій Чернівецькій державній нотаріальній конторі за реєстровим номером 1-1209 (a.c.7-8).

Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), вбачається, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: відомості про право власності на нерухоме майно.

Частиною 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи, яка містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи.

Відповідно до частини 1 статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), вбачається, що реєстраційна справа включає документи, в яких містяться відомості про нерухоме майно, право власності на нього, інші речові права та їх обтяження.

Згідно з абз. 1 ч. 13 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) вбачається, що порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

Підпунктом 2 пункту 21 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ № 1141 від 26 жовтня 2011 року (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі проведення державної реєстрації виникнення права власності на нерухоме майно державний реєстратор вносить до запису про право власності та суб`єкта цього права ряд відомостей, в тому числі щодо форми власності.

Крім цього, згідно з Підпунктом 1 пункту 36 вказаного Порядку вбачається, що державний реєстратор вносить до Державного реєстру речових прав також відомості щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: щодо типу об`єкта нерухомого майна (житловий будинок, будівля, споруда, квартира, житлове приміщення, нежитлове приміщення тощо); щодо площі об`єкта нерухомого майна (загальна та житлова (за наявності); щодо адреси об`єкта нерухомого майна.

Згідно з Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №50120859 від 17.12.2015 року (а.с.10) вбачається, що 18.11.2015 року державним реєстратором, на підставі вищевказаного Договору купівлі-продажу від 20.03.1992 року було внесено відповідний запис №12589571 в Рестр прав власності на нерухоме майно, згідно з яким останнім було зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на 63/1000 частин житлового будинку, що складає квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 75,0 кв.м., житловою площею 56,9 кв.м.; об`єкт нерухомого майна житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості; підстава внесення запису Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 27187485 від 17.12.2015 року (а.с.10).

Дослідивши вищевказаний Договір купівлі-продажу від 20.03.1992 року та вищезазначений запис №12589571, внесений державним реєстратором 18.11.2015 року у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, суд приходить до висновку, що спірний запис не відповідає змісту зазначеного Договору купівлі-продажу від 20.03.1992 року, зокрема предметом вказаного договору являється квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 75,0 кв.м., житловою площею 56,9 кв.м., що складає 63/1000 житлвого будинку, а не 63/1000 частин житлового будинку, як зазначено у витязі від 18.11.2015 року.

При цьому, згідно відповіді Начальника ОБТІ ОСОБА_4 №180/УС від 08.11.1991 року (а.с.66) вбачається, що житлове приміщення, яке розташоване на 1-му поверсі, в будинку АДРЕСА_2 , яке складається з коридору площею 3 кв.м.; кладочки площею 2,5 кв.м., кухні площею 8 кв.м., кімнати житловою площею 13,8 кв.м., кімнати житловою площею 17,7 кв.м., кімнати житловою площею 17,5 кв.м., ванної кімнати площею 2,9 кв.м., кладової кімнати площею 0,8 кв.м., туалету площею 0,9 кв.м., холу площею 7,9 кв.м., - являє собою квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 75,0 кв.м., житловою площею 56,9 кв.м., що складає 63/1000 площі вищевказаного будинку.

Зазначене підтверджується копією Технічного паспорту (а.с.11-12), копією Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (а.с.13-14) та Довідкою-характеристикою об`єкта нерухомого майна ЧМР №256 від 13.12.2023 року (а.с.15).

Разом з тим, державним реєстратором в порушення вищезазначених норм закону та всупереч вказаному Договору купівлі-продажу від 20.03.1992 року, то вищезазначеним дослідженим судом документам, 18.11.2015 року було зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 право власності на 63/1000 частин зазначеного будинку АДРЕСА_5 , що в свою чергу обмежує останнього у праві розпорядження його майном.

При цьому, згідно відповіді начальника Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Юридичного управління ЧМР Сілічевої А.І. №01/05/2-07-7 від 16.01.2024 року, вбачається, що позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у виправленні вищезазначеної помилки, допущеної державним реєстратором під час проведення останнім реєстрації права власності позивача ОСОБА_1 на вищевказану квартиру та зазначено, що вищевказані недоліки можуть бути виправлені державним реєстратором на підставі судового рішення (а.с.17).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації його права власності на 63/1000 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , що здійснена 18.11.2015 року, номер запису про право власності 12589571 підлягає до задоволення в повному обсязі.

При цьому, обраний позивачем спосіб захисту, що полягає у скасуванні державної реєстрації його права власності на 63/1000 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , на думку суду, являється ефективним та таким, що поновлює відповідне право позивача зареєструвати у передбачений законом спосіб його право власності на належну йому на праві приватної власності квартиру.

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 24.10.2022 року по справі № 522/1750/20 (провадження № 61-20727св21).

Водночас, щодо позовної вимоги ОСОБА_1 , якою останній просить суду зобов?язати Чернівецької міську раду в особі Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Юридичного управління міської ради забезпечити державну реєстрацію його речового права на вищевказану квартиру, то суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст.19 Конституції України, орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 20 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, вбачається, що за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вбачаається, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Питання державної реєстрації прав та їх обтяжень не є дискреційними повноваженнями державного реєстратора, оскільки останній приймає лише одне з рішень щодо державної реєстрації (вчинення реєстрації, відмова в її проведенні, зупинення розгляду) відповідно до встановлених обставин, і не має права розсуду.

Водночас, суд враховує також, що інші обставини, які могли б бути підставами для іншого можливого рішення державного реєстратора (окрім реєстрації), не з`ясовувалися. Відтак, зобов`язання вчинити конкретну реєстраційну дію, про яку просить позивач, призвело б до підміни державного реєстратора судом, що не відповідає вимогам закону.

При цьому, суд не може перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд за наслідками розгляду справи №815/7116/14 у постанові від 20.06.2018 року.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в позовній вимозі ОСОБА_1 , якою останній просить суд зобов?язати Чернівецьку міську раду в особі Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Юридичного управління міської ради забезпечити державну реєстрацію його речового права - слід відмовити.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин, а також не спростовують наведені судом твердження.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про скасування державної реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна та покладання зобов`язаньпідлягає частковому задоволенню, виходячи з наведених вище обґрунтувань.

При цьому, оскільки у ході судового розгляду суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то суд приходить до висновку, що з відповідача - Чернівецької міської ради, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 130, 131, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про скасування державної реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна та покладання зобов`язань - задовольнити частково.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на 63/1000 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , що була здійснена 18.11.2015 року, номер запису про право власності: 12589571.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з відповідача Чернівецької міської ради на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень (двадцять) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 29 березня 2024 року.

СУДДЯ