Постанова

Іменем України

30 січня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/2053/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК"

на рішення Печерського районного суду м. Києва

від 30 травня 2023 року

в складі судді Остапчук Т. В.

у цивільній справі №757/32339/18-цПечерського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК"

про захист прав споживачів та стягнення коштів

У С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) не виконав своїх зобов`язань за договорами банківського вкладу та не повернув суми вкладів з відсотками, звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь за договорами:

№SAMDN7174 від 04.09.2013 суму вкладу 50 000,00 дол. США, суму ненарахованих відсотків за вкладом з 05.09.2013 по 21.05.2018 у розмірі 18 834,00 дол. США, 3 % річних у розмірі 5 330,13 грн за період з 22.05.2018 року по 26.06.2018 року включно, пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за період з 22.05.2018 по 26.06.2018 у розмірі 5 330,13 грн;

№SAMDN3760 від 04.09.2013, суму вкладу 50 000,00 дол. США, суму ненарахованих відсотків за вкладом з 05.09.2013 по 21.05.2018 у розмірі 18834,00 дол. США, 3 % річних у розмірі 5 330,13 грн за період з 22.05.2018 по 26.06.2018 включно, пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за період з 22.05.2018 по 26.06.2018 у розмірі 5 330,13 грн;

№SAMDN9231 від 11.09.2013 суму вкладу 32 832,64 дол. США, суму ненарахованих відсотків за вкладом з 12.09.2013 по 21.05.2018 у розмірі 12317,07 дол. США, 3 % річних у розмірі 3 496,15 грн за період з 22.05.2018 по 26.06.2018 включно, пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за період з 22.05.2018 по 26.06.2018 у розмірі 3 496,15 грн;

№SAMDN3974 від 04.09.2013, суму вкладу 23 477,61 дол. США, суму ненарахованих відсотків за вкладом з 05.09.2013 по 21.05.2018 у розмірі 8843,55 дол. США, 3 % річних у розмірі 2502,77 грн за період з 22.05.2018 по 26.06.2018 включно, пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за період з 22.05.2018 по 26.06.2018 у розмірі 2 502,77 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва 30 травня 2023 року позов задоволено частково.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у розмірі 16 659,18 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Як на підставу скасування рішення суду, відповідач посилався на те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Зазначив, що належним відповідачем у справі є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФІНІЛОН", з яким Банком 17.11.2014 укладено Договір про переведення боргу за зобов'язаннями Банку щодо виплати коштів, на підставі яких виникли спірні правовідносини.

Також в обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що Договір про переведення боргу від 17.11.2014 не є нікчемним, згідно правового висновку викладеного в постанові Верховного Суду від 27.04.2022 у справі №321/1260/19 та є дійсним, згідно правового висновку Верховного Суду викладено в постанові від 01.06.2022 у справі №904/1721/20.

Вважав, оскільки Банк з 17.11.2014 не є боржником за договорами, то й відсутні підстави для нарахування та стягнення з Банку відсотків нарахованих позивачем за умовами договорів і застосування відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України та Закону України "Про захист прав споживачів".

Заперечуючи проти апеляційної скарги, ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, просив в задоволенні скарги відмовити, а рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Представник відповідача - Кобзар Ю. Б. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник позивача - ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» були укладені наступні договори банківського вкладу (депозиту):

1) договір №SAMDN7174 від 04.09.2013 (Вклад «Стандарт на 12 міс.»), сума вкладу 50 000,00 дол. США, рахунок для зарахування вкладу НОМЕР_1, рахунок для зарахування процентів НОМЕР_1, ставка - 8% річних, строк 366 днів по 04.09.2014 включно з автоматичним продовженням, період нарахування процентів - 1 місяць;

2) договір №SAMDN3760 від 04.09.2013 (Вклад «Стандарт на 12 міс.»), сума вкладу 50 000,00 дол. США, рахунок для зарахування вкладу НОМЕР_2, рахунок для зарахування процентів НОМЕР_2, ставка - 8% річних, строк 366 днів по 04.09.2014 включно з автоматичним продовженням, період нарахування процентів - 1 місяць;

3) договір №SAMDN9231 від 11.09.2013 (Вклад «Стандарт на 12 міс.»), сума вкладу 32 832,64 дол. США, рахунок для зарахування вкладу НОМЕР_3, рахунок для зарахування процентів НОМЕР_3, ставка - 8% річних, строк 366 днів по 11.09.2014 включно з автоматичним продовженням, період нарахування процентів - 1 місяць;

4) договір №SAMDN3974 від 04.09.2013 (Вклад «Стандарт на 12 міс.»), сума вкладу 23 477,61 дол. США, рахунок для зарахування вкладу НОМЕР_4, рахунок для зарахування процентів НОМЕР_4, ставка - 8% річних, строк 366 днів по 04.09.2014 включно з автоматичним продовженням, період нарахування процентів - 1 місяць;

На виконання вказаних договорів позивачем внесено на рахунок банку 156 310,25 доларів США. Укладення наведених договорів та внесення грошових коштів на відповідні рахунки підтверджуються вищезазначеними договорами банківського вкладу (депозиту) між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», довідками ПАТ КБ «ПриватБанк» про залишки коштів на вкладних рахунках, ощадними книжками та пластиковими картками, оригінали яких було оглянуто в судовому засіданні судом першої інстанції.

Також, на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 22.07.2020 року про витребування доказів, Національним банком України надано належним чином завірений витяг зі статистичної звітності АТ КБ «ПриватБанк» станом на 01.04.2014 про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку щодо контрагента ОСОБА_1 .

На підставі положень п. 6, 7 договорів строк дії вкладів був неодноразово пролонгований.

Згідно з п. 9, 13 договорів, позивач має право вимагати дострокового розірвання договору з виплатою вкладу в повному обсязі з урахуванням нарахованих процентів за кожний повний строк вкладу.

18 травня 2018 року позивач подав до відповідача заяви про розірвання депозитних договорів та виплату належних йому сум банківських вкладів. Відповідно, з 21.05.2018 (через два банківські дні з моменту повідомлення вкладником про розірвання договорів) вищевказані договори вважаються розірваними і АТ КБ "ПРИВАТБАНК" зобов'язаний був виплатити суми вкладів з відсотками.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 29 травня 2020 року АТ КБ "ПРИВАТБАНК" надано Витяг з електронного додатку "Додаток 1 (Реєстр кредиторів)" до Договору переводу боргу від 17.11.2014, згідно якого на депозитних рахунках ОСОБА_1 обліковуються грошові кошти в сумі 171 724,39 доларів США, в тому числі відсотки, які йому підлягають виплаті боржником (том 1, а. с. 201).

Зокрема, за Договором №SAMDN9231 обліковуються грошові кошти в сумі 34 351,20 доларів США; за договором №SAMDN3974 - 32 588,37 доларів США; за договором №SAMDN3760 - 52 392,41 доларів США та за договором №SAMDN7174 - 52 392,41 доларів США.

Матеріали справи не містять доказів задоволення поданих позивачем заяв та повернення йому депозитних вкладів з відсотками.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що Банк не виконав свого обов'язку та не повернув за його заявою суми вкладів з відсотками. Також посилався на те, що відповідач прострочив виконання зобов`язання з повернення депозитних вкладів та нарахованих відсотків, у зв`язку з чим зобов`язаний за чотирма депозитними договорами сплатити 3% річних, розрахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, та пеню у розмірі 3% річних, згідно ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" за весь період прострочення, а саме з 22.05.2018 по 26.06.2018.

Суд першої інстанції, встановивши вищенаведені обставини, застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, а саме положення ст. 1058, 1060, 1061 та 625 ЦК України, а також врахувавши правові висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм матеріального права в подібних правовідносинах, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач не виплатив кошти за банківськими вкладами з відсотками та прострочив виконання зобов`язання про повернення депозитних вкладів з нарахованими відсотками, у зв`язку чим правильно задовольнив позовні вимоги про стягнення сум вкладів з відсотками та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неповного з`ясування судом обставин справи та щодо неправильного застосування норм матеріального права в частині задоволених позовних вимог. Також апеляційна скарга не містить доводів незгоди з оцінкою доказів, здійсненою судом.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що як на підставу скасування рішення суду відповідач посилався лише на те, що АТ КБ "ПРИВАТБАНК" є неналежним відповідачем у справі, що для суду є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Так, в апеляційній скарзі АТ КБ "ПРИВАТБАНК" посилається на те, що між ним та ТОВ "ФК "Фінілон" 17.11.2014 укладено Договір про переведення боргу, за умовами якого останнє є боржником за договорами, які фактично є предметом спору у даній справі, та повинно відповідати за даним позовом.

Колегія суддів вважає, що такі доводи не є підставою для скасування рішення з ухваленням нового судового рішення відмову в задоволенні позовних вимог до АТ КБ "ПРИВАТБАНК", оскільки позивач, як кредитор за договорами банківського вкладу, не надавала своєї згоди на заміну боржника АТ КБ "ПРИВАТБАНК" у зобов`язанні за договорами банківського вкладу на іншу особу ТОВ "ФК "Фінілон".

Так, в статті 520 ЦК України визначено, що боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Верховний Суд в постанові від 27.04.2022 у справі №321/1260/19 у тотожних правовідносинах зазначив, що відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу між новим та первісним боржниками. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про задоволення позову в частині сум банківських вкладів з відсотками та 3% річних нарахованих згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. В цій частині рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не містить доводів незгоди з рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог і рішення суду в цій частині не оскаржується позивачем, а тому не переглядається судом апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про неправильне вирішення судом першої інстанції питання про стягнення судового збору, з огляду на наступне.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просив стягнути з АТ КБ "ПРИВАТБАНК" грошові кошти в загальному розмірі 5 663 502 грн 59 коп. (за офіційним курсом НБУ на день звернення до суду з даним позовом.

При зверненні позивача до суду з даним позовом в 2018 році, з урахуванням ціни позову, згідно вимог Закону України "Про судовий збір" підлягав сплаті судовий збір в сумі 8 810 грн. Але позивач звільнений від сплати судового збору у даній справі, оскільки спір стосується захисту прав споживачів.

Рішенням суду, яке переглядається частково задоволено позовні вимоги, а саме на суму 5 646 843,41 грн (5 663 502,59-16 659,18). Водночас, вирішено питання про судові витрати та стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позов задоволено частково, то й судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить суму 8 784,45 грн.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає зміні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2023 року в частині задоволення позовних вимог - залишити без змін.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2023 року в частині розподілу судових витрат - змінити та зменшити розмір судового збору з 8 810 грн 00 коп. до 8 784 грн 45 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 31 січня 2024 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська