ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/539/24
Провадження № 2-о/362/38/24
У Х В А Л А

23 січня 2024 року суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Лебідь-Гавенко Г.М. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання за адресою реєстрації,

в с т а н о в и в:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Приходько С.В. звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою в якій просить встановити, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає за адресою реєстрації АДРЕСА_1 з березня 2012 року по теперішній час.

Вказуючи на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 і після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку (жилою площею 56,9 кв.м) з надвірними господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 . На випадок своєї смерті ОСОБА_3 не залишила заповіту. Спадкоємцями першої черги покійної ОСОБА_3 є її діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

14.11.2023 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Іваннікова І.М. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на все Спадкове майно, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки згідно даних будинкової книги, на підставі якої Глевахівською селищною радою було видано довідку № 231 від 07.12.2022 року, на день смерті ОСОБА_3 , з нею були зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Проте, на момент смерті своєї матері - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 фактично не проживав з нею, оскільки з березня 2012 року він виїхав на заробітки до росії і там залишився.

Дослідивши матеріали справи, суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішення спору про право.

Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Разом з тим, ч. 3 ст. 315 ЦПК України встановлено, що справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Звертаючись до суду із заявою, заявник зазначає, якщо в судовому засіданні знайде підтвердження той факт, що ОСОБА_4 з березня 2012 року та до моменту смерті своєї матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживав з нею за адресою реєстрації, він буде вважатися таким, що не прийняв спадщину і нотаріус зможе видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за Законом на все Спадкове майно.

Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зважаючи на зміст заяви, мету встановлення факту, що має юридичне значення, яка впливає на право заявника на прийняття спадщини згідно 1261 та ч.3 ст. 1268 ЦК України, суддя вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження по даній справі, оскільки вбачається спір про право, яке розглядається у порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

На підставі викладеного та керуючись статтями 19, 260, 315, 352, 353, 354, 355 ЦПК України, суддя,

п о с т а н о в и в:

У відкритті провадження за заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання за адресою реєстрації - відмовити.

Роз`яснити заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Г.М.Лебідь-Гавенко