ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

31 січня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 743/793/23

Головуючий у першій інстанції - Майборода С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/345/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Мамонової О.Є.,

суддів: Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Ріпкинська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 грудня 2023 року (повний текст складено 12.12.2023) у справі за позовом ОСОБА_1 до Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання окремої частини правочину недійсною,-

У С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з позовом до Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, в якому просила:

- визнати додаткову угоду від 22.04.2022 до договору оренди землі від 16.08.2012, укладену між нею та відповідачем, в частині внесення змін до п. 9 договору щодо встановлення розміру орендної плати за договором у розмірі 12 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок недійсною;

- залишити з 22.04.2022 - дата підписання додаткової угоди до договору оренди землі від 16.08.2012, пункт 9 договору оренди землі від 16.08.2012 в редакції викладеній на підставі рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15.03.2017 у справі №743/1552/16-ц: «Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4% на рік від нормативної грошової оцінки земельної ділянки»;

- стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 147,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 16.08.2012 між нею та Ріпкинською районною державною адміністрацією було укладено договір оренди землі, за яким їй передано в користування землі запасу площею 190,0000 га на території Сиберізької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області. Орендну плату визначено у розмірі 12 земельних податків на рік, що становило 36 092,28 грн.

Зазначала, що рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15.03.2017 було внесено зміни до договору оренди землі від 16.08.2012, а саме викладено п. 9 вказаного договору в наступній редакції: «Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4% на рік від нормативної грошової оцінки земельної ділянки».

Указувала, що строк дії договору оренди мав закінчитись 16.08.2022. Вона направила до Ріпкинської селищної ради повідомлення про намір продовжити строк дії договору. 06.01.2022 отримала від відповідача лист про продовження строку дії раніше укладеного договору та два примірники додаткової угоди до договору, якою встановлено розмір орендної плати за землю на 12% від нормативної грошової оцінки землі. У відповідь позивачка направила лист з пропозицією щодо погодження умов договору оренди землі, де наполягала на залишенні розміру орендної плати в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок на рік. Відповіді на вказаний лист вона не отримала.

Наголошувала, що оскільки зміна розміру орендної плати Ріпкинською селищною радою була здійснена саме під час пролонгації договору оренди землі від 16.08.2012, вона як сторона договору була поставлена в нерівне становище, оскільки була змушена підписати надіслані Ріпкинською селищною радою додаткові угоди, аби зберегти та реалізувати своє переважне право на укладення договору оренди землі.

Звертала увагу на те, що під час укладення договору оренди землі від 16.08.2012 на новий строк Ріпкинською селищною радою не дотримано передбаченого чинним законодавством України та умовами договору оренди землі від 16.08.2012 порядку внесення змін до договору, а також порушено основні засади чинного цивільного законодавства, які регулюють договірні відносини, та її права як сторони договору, що є суттєвим порушенням як чинного законодавства України, так і умов договору.

Заявниця зазначала, що зміна умов договору в односторонньому порядку допускається лише за рішенням суду та на підставах визначених умовами договору або в силу закону. А зміна ціни договору після його укладення можлива лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Договором оренди землі від 16.08.2012 не передбачено такої підстави для внесення змін до договору щодо розміру (ставки) орендної плати, як прийняття відповідного рішення орендодавцем, який є органом місцевого самоврядування.

Уважала, що додаткова угода від 22.04.2022 до договору оренди землі від 16.08.2012, укладена між нею та Ріпкинською селищною радою, в частині внесення змін до пункту 9 договору щодо встановлення розміру орендної плати за договором у розмірі 12 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок підлягає визнанню недійсною.

Розпорядженням в.о. голови Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25.09.2023 справу передано на розгляд Чернігівському районному суду Чернігівської області.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04.10.2023 справу прийнято до провадження.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06.12.2023 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання окремої частини правочину недійсною - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовну заяву задовольнити повністю, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність вимогам верховенства права, законності та обґрунтованості.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачка, будучи незгодною із зміною відповідачем розміру орендної плати, про що орган місцевого самоврядування було повідомлено, але не маючи зворотної відповіді від орендодавця та бажаючи скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі, була вимушена підписати додаткову угоду.

Зазначає, що зважаючи на те, що зміна розміру орендної плати відповідачем була здійснена саме під час пролонгації договору оренди землі від 16.08.2012, вона як сторона договору була поставлена в нерівне становище, оскільки не могла зволікати в очікуванні відповіді на лист щодо погодження розміру орендної плати та була змушена підписати надіслані відповідачем додаткові угоди, аби зберегти та реалізувати своє переважне право на укладення договору оренди землі.

Указує, що судом першої інстанції як підставу неможливості вирішення спору зазначено неоскарження позивачкою рішення 8 сесії 8 скликання від 21.12.2021 «Про оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення», тоді як такі рішення не мають обов`язкового характеру та не підлягають оскарженню в адміністративному порядку. Посилається при цьому на постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 по справі № 485/1472/17, від 09.11.2021 по справі № 635/4233/19, постанови Верховного Суду від 16.04.2018 у справі № 910/7905/17, від 21.11.2018 у справі № 911/3627/17, від 27.11.2018 у справі № 910/21685/17, від 19.02.2019 у справі №910/21590/17, від 13.06.2019 у справі № 910/11764/17, від 20.11.2019 у справі № 916/2769/18,від 16.01.2020 у справі № 904/1912/19, від 04.02.2020 у справі №922/378/19.

У відзиві на апеляційну скаргу Ріпкинська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач зазначає, що при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. В підтвердження згоди на продовження договору оренди землі 22.04.2022 позивачкою підписана додаткова угода.

Указує, що визначення розміру орендної плати за землю належить виключно до компетенції ради, а величину ставки орендної плати визначено позивачу в межах розміру, передбаченого ст. 288 Податкового кодексу України.

26.01.2024 від ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.

30.01.2024 від ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надійшли доповнення до раніше поданої відповіді на відзив на апеляційну скаргу Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

При розгляді справи судом апеляційної інстанції право на подачу відповіді на відзив не закріплено.

Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне (ч. 5 ст. 174 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом (ст. 126 ЦПК України).

ОСОБА_1 не просила дозволу подати відповідь на відзив на апеляційну скаргу, а суд не визнавав їх подання необхідним. Тому відповідь на відзив на апеляційну скаргу та доповнення до раніше поданої відповіді на відзив апеляційний суд залишає без розгляду.

Вислухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 - адвоката Палагіну Ю.В., яка просила задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що:

- у даному випадку не відбувалось перегляду розміру орендної плати, а мало місце поновлення договору оренди землі, строк якого закінчувався;

- у підтвердження згоди на продовження договору оренди землі ОСОБА_1 підписала додаткову угоду, тим самим прийнявши її умови.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що 16.08.2012 між Ріпкинською районною державною адміністрацією (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар), укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Сиберізької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, загальною площею 190,0000 га, строком на 10 років. Договір зареєстрований відділом Держкомзему у Ріпкинському районі Чернігівської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.08.2012 за №01326 (а.с.17-29).

Пунктом 8 договору передбачено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Згідно з пунктом 9 договору орендна плата вноситься орендарем у розмірі 12 земельних податків, у грошовій формі - 36 092,28 грн на рік, у місцевий бюджет Сиберізької сільської ради.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15.03.2017 задоволено позов заступника керівника Чернігівської місцевої прокурора тури в інтересах держави в особі Головного Управління Держгеокадастру у Чернігівській області до ОСОБА_1 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки.

Внесено зміни до договору оренди землі від 16.08.2012, укладеного між Ріпкинською РДА та ОСОБА_1 , зареєстрованого відділом Держкомзему у Ріпкинському районі Чернігівської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.08.2012 за №01326.

Викладено пункт 9 вказаного договору в наступній редакції «Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4% на рік від нормативної грошової оцінки земельної ділянки».

Змінено у тексті договору найменування орендодавця з «Ріпкинська районна державна адміністрація» на «Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області».

Зобов`язано сторони зареєструвати зміни до договору (додаткову угоду) відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (а.с. 30-33).

17.10.2020 ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 та змінила прізвище на « ОСОБА_1 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції м. Харків 17.10.2020 (а.с.15).

11.11.2021 Ріпкинська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області інформувала позивачку про те, що її повідомлення про намір продовжити дію договору оренди землі від 16.08.2012 отримано та розглянуто. Розгляд питання про внесення змін до договору оренди землі від 16.08.2012 буде винесено на чергове засідання сесії Ріпкинської селищної ради (а.с.36).

Рішенням восьмої сесії восьмого скликання Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 21.12.2021 внесено зміни до договору оренди землі від 16.08.2012, укладеного між Ріпкинською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 (зі змінами), що зареєстрований у відділі Деркомзему у Ріпкинському районі Чернігівської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.08.2012 за №01326, продовжено термін дії Договору на термін 7 років та встановлено орендну плату у розмірі 12% від нормативної грошової оцінки землі.

Преамбулу договору викладено в наступній редакції: «Орендодавець (уповноважена ним особа) Ріпкинська селищна рада в особі селищного голови Гаруса С.В., що діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» з одного боку, та орендар, громадянка ОСОБА_1 , з другого боку, уклали цей договір про нижченаведене:».

Пункт 2 Договору викладено в наступній редакції: «В оренду передаються землі запасу загальною площею 190,0000 га, в тому числі:

- земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0077 площею 83,0000 га;

- земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0078 площею 107,0000 га».

Пункт 5 Договору викладено в наступній редакції: «Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0077 складає - 2 221 850,19 грн, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0078 складає - 2 542 530,85 грн».

Пункт 9 Договору викладено в наступній редакції: «Орендна плата вноситься орендарем у гривнях, що становить 12% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, у грошовій формі - 571 725,72 грн на рік».

Доручено селищному голові Гарусу С.І. укласти додаткову угоду до зазначеного договору оренди (а.с. 38-39).

Листом від 29.12.2021 за №2591/04-09 відповідачем надіслано позивачці витяг з рішення восьмої сесії восьмого скликання Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 21.12.2021 та два примірники додаткової угоди від 22.04.2022 до договору оренди землі від 16.08.2012 (а.с. 37).

Додаткова угода підписана ОСОБА_1 та листом від 22.04.2022 примірник підписаної позивачкою додаткової угоди направлено нею на адресу Ріпкинської селищної ради Чернігівського району та області. При цьому в листі ОСОБА_1 зобов`язалась після відновлення функціонування державного реєстру здійснити реєстрацію іншого речового права відповідно до чинного законодавства та направити відповідний витяг на адресу відповідача (а.с.40).

21.01.2022 та 22.06.2023 ОСОБА_1 надсилались до Ріпкинської селищної ради листи з пропозицією про викладення тексту пункту 9 договору оренди землі від 16.08.2012 у попередній редакції, в якій розмір орендної плати становить 4% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, у грошовій формі - 190 575,24 грн (а.с. 43-46, 47-52).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Правове регулювання спірних правовідносин здійснюється положеннями Цивільного кодексу України, Земельного Кодексу України, Закону України "Про оренду землі".

Так, за змістом статті 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Законом України "Про оренду землі" визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).

Статтею 792 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Статтею 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди), шляхом укладання договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі- продажу права оренди земельної ділянки.

За частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з пунктами 34, 35 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин та затвердження ставок земельного податку відповідно до Податкового кодексу України відноситься до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Частиною першою статті 122 Земельного Кодексу України встановлено, що саме до повноважень сільських, селищних, міських рад відноситься передача земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Частиною першою статті 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

У пункті 288.4 статті 288 ПК України вказано, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Згідно з положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки. Для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

У підпункті 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 ПК України передбачено, що річна сума орендної плати не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Таким чином, при визначенні розміру орендної плати, у випадку передачі в оренду земель комунальної власності, має враховуватися нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства, а річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території, однак і не може перевищувати 12% нормативної грошової оцінки.

16.01.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", яким статтю 33 Закону України "Про оренду землі", яка регламентувала порядок поновлення договорів оренди, було викладено у новій редакції.

Розділ IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" доповнено абзацами третім і четвертим такого змісту:

"Договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 126-1 ЗК України.

Правила, визначені статтею 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення".

Отже, поновлення спірного договору оренди землі має здійснюватися на умовах, визначених таким договором, за правилами, чинними на момент його укладення, а саме відповідно до положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на час укладення спірного договору).

Згідно з частинами першою-третьою статті 33 Закону України "Про оренду землі" (тут і далі у редакції, чинній на час укладення спірного договору) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 33 Закону України "Про оренду землі" при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" було визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому законодавець ототожнив поняття "переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк" та "поновлення договору оренди землі", використовуючи конструкцію "поновлення договору оренди землі" як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами першою - п`ятою, так і для підстави, передбаченої частиною шостою цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність.

Дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладенню орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини перша-п`ята статті 33 Закону України "Про оренду землі").

У разі якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві такого листа-повідомлення про наявність заперечень щодо поновлення договору, про яке йшлося вище, а орендар продовжував користуватися земельною ділянкою після його закінчення, то такий договір вважатиметься поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, без можливості внесення змін до умов договору оренди (частина шоста статті 33 Закону України "Про оренду землі").

Тобто виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проект додаткової угоди. Факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме частини шостої статті 33 Закону України "Про оренду землі"). І саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на поновлення договору та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18, про відсутність вагомих підстав для відступу від якого Велика Палата Верховного Суду зазначила у пункті 29 постанови від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду в пункті 35 постанови від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 зауважила, що незалежно від того, чи бажають сторони змінити умови оренди на майбутнє, покладення на орендаря обов`язку з надсилання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проектом відповідної додаткової угоди до спливу строку цього договору є вигідним для обох сторін і не є надмірно обтяжливим для будь-кого із них. Якщо орендар розраховував на відсутність потенційних орендарів (про яких орендодавець не зобов`язаний повідомляти) та завчасно не надіслав орендодавцеві лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі, а просто продовжив користуватися земельною ділянкою після спливу строку цього договору, він втрачав право оренди та ризикував отримати відмову орендодавця в укладенні нового договору оренди землі.

Таким чином, базуючись на зазначених вище позиціях Верховного Суду та узагальнюючи їх, можна зробити висновок, що алгоритм вирішення спорів щодо застосування статті 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, що застосовується до спірних правовідносин) в контексті дій сторін договору виглядає наступним чином:

- якщо орендар у строки встановлені договором або, за відсутності інших строків встановлених договором, у строки встановлені законом не звернувся до орендодавця взагалі або звернувся з їх порушенням та/або не надав проект договору, то суди повинні відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання договору укладеним незалежно від подальших дій орендодавця, оскільки саме орендарем в цьому випадку не дотримано вимоги договору та закону;

- якщо орендар своєчасно, у строки встановлені законом або погоджені сторонами у договорі, звернувся до орендодавця щодо продовження дії договору та при цьому надав проект договору (незалежно від того чи цей проект містив змінені умови, чи передбачав поновлення договору на тих самих умовах та на той самий строк), а орендодавець у встановлений законом місячний термін розглянув надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, проаналізував його умови, у тому числі перевірив його на відповідність вимогам закону, однак не погодився з запропонованими умовами та заперечив щодо поновлення договору, то в цьому випадку він діє в рамках своїх повноважень, а отже суди повинні також відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання договору укладеним;

- якщо орендар своєчасно, у строки встановлені законом або погоджені сторонами у договорі, звернувся до орендодавця щодо продовження дії договору та при цьому надав проект договору (незалежно від того чи цей проект містив змінені умови, чи передбачав поновлення договору на тих самих умовах та на той самий строк), а орендодавець у встановлений законом місячний термін не заперечив проти поновлення договору оренди землі або відмовив з порушенням місячного терміну, однак при цьому протягом одного місяця після закінчення строку договору надіслав лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, то суди повинні також відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання договору укладеним, оскільки таке право орендодавця прямо передбачено частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі";

- якщо орендар своєчасно, у строки встановлені законом або погоджені сторонами у договорі, звернувся до орендодавця щодо продовження дії договору після його закінчення, надав проект договору (незалежно від того чи цей проект містив змінені умови, чи передбачав поновлення договору на тих самих умовах та на той самий строк), а орендодавець у встановлений законом місячний термін не заперечив проти поновлення договору оренди землі, при цьому орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, а орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору не надіслав лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, то суди повинні задовольнити позовні вимоги про визнання договору укладеним на той же самий строк та на тих же самих умовах.

При цьому якщо орендодавець відмовляється укласти чи ухиляється від укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість якої визначена у частині восьмій статті 33 "Про оренду землі", то належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною такої угоди з викладенням її змісту у резолютивній частині судового рішення.

Спірні правовідносини виникли з приводу поновлення договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та Ріпкинською районною державною адміністрацією 16.08.2012 та регламентовані ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

З огляду на положення ст. 33 Закону України «Про оренду землі» ОСОБА_1 , підписавши додаткову угоду у редакції запропонованій відповідачем, прийняла її положення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в даному випадку перегляду розміру орендної плати не відбулося, та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Посилання заявниці на те, що вона вимушена була підписати додаткову угоду аби зберегти та реалізувати своє переважне право на укладення договору оренди землі не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Установлені фактичні обставини цієї справи свідчать про те, що сторони договору оренди самостійно погодили оспорювану редакцію договору, і на укладення цього договору у відповідній редакції була воля позивачки, про що свідчить її підпис на додатковій угоді від 22.04.2022.

Не є слушними доводи ОСОБА_1 про те, що вона як сторона договору була поставлена в нерівне становище, оскільки ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі, не зазначено стосовно кого та в чому саме проявляється таке нерівне становище.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 , посилаючись на ст. 203, 215, 627, 628, 638, 651 ЦК України, ст. 21, 30 Закону України «Про оренду землі», просила визнати додаткову угоду від 22.04.2022 до договору оренди землі від 16.08.2012, укладену між ОСОБА_1 та Ріпкинською селищною радою, в частині внесення змін до п. 9 договору щодо встановлення розміру орендної плати за договором у розмірі 12 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок недійсною.

Зазначені позивачкою норми права регулюють питання внесення змін у діючий договір оренди, а тому не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Згідно ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За положеннями ч. 1 ст. 215 Цивільного Кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Підстав для визнання додаткової угоди від 22.04.2022 до договору оренди землі від 16.08.2012 недійсною під час судового розгляду в межах даної справи не встановлено.

Щодо доводів апеляційної скарги, які стосуються неоскарженого рішення 8 сесії 8 скликання від 21.12.2021 «Про оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення», апеляційний суд звертає, що рішення органів місцевого самоврядування щодо перегляду розміру орендної плати не мають обов`язкового характеру за відсутності в договорах оренди землі погодженої сторонами підстави для такого перегляду і це узгоджується з наведеною в апеляційній скарзі практикою Верховного Суду. Проте дана справа стосується не оскарження рішення органу місцевого самоврядування, а визнання недійсними положень вже укладеного договору, який був добровільно підписаний позивачкою.

Як зазначалось вище, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №485/1472/17, від 09.11.2021 у справі №635/4233/19, постанови Верховного Суду від 16.04.2018 у справі №910/7905/17, від 21.11.2018 у справі №911/3627/17, від 27.11.2018 у справі №910/21685/17, від 19.02.2019 у справі №910/21590/17, від 13.06.2019 у справі №910/11764/17, від 20.11.2019 у справі №916/2769/18,від 16.01.2020 у справі №904/1912/19, від 04.02.2020 у справі №922/378/19.

У постанові від 19.03.2021 у справі №922/698/20 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, беручи до уваги свою попередню практику (ухвала від 27.03.2020 у справі №910/4450/19) зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет). Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №696/1693/15-ц (провадження №14-737цс19).

При цьому, слід виходити також з того, що підставою для апеляційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для апеляційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

Так, висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №485/1472/17 не можуть бути застосовані у справі, що переглядається, так як у цій справі позивач звернувся з вимогами про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та повернення земельних ділянок і Велика Палата Верховного Суду визначала юрисдикцію даного спору.

Щодо висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16.04.2018 у справі № 910/7905/17, від 21.11.2018 у справі №911/3627/17, від 19.02.2019 у справі №910/21590/17, від 13.06.2019 у справі №11764/17, від 20.11.2019 у справі №916/2769/18, від 16.01.2020 у справі №904/1912/19, від 04.02.2020 у справі №922/378/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №635/4233/19, то у цих справах встановлено, що рішення органів місцевого самоврядування щодо перегляду розміру орендної плати не мають обов`язкового характеру за відсутності в договорах оренди землі погодженої сторонами підстави для такого перегляду. За обставинами даних справ зміни вносилися до діючих договорів оренди земельних ділянок, у той час як у справі, що переглядається, зміна розміру орендної плати відбулася при пролонгації договору.

У постанові Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №910/21685/17 предметом позову було питання про визнання укладеною додаткової угоди про внесення змін до договору оренди земельної ділянки. В справі, що наразі переглядається додаткова угода є укладеною, а тому обставини у справах не є тотожними.

Ураховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 грудня 2023 року - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2024 року.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: О.І. Онищенко

Н.В. Шитченко