Справа № 128/3555/23
Провадження № 22-ц/801/482/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

02 лютого 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

судді-доповідача Войтка Ю. Б.,

суддів Стадника І. М., Сопруна В. В.,

ознайомившись з матеріалами цивільної справи № 128/3555/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про встановлення юридичного факту,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2023 року,

встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про встановлення юридичного факту.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2023 року позовну заяву у даній справі повернуто позивачу .

Не погоджуючись з такою ухвалою, 19 січня 2024 року ОСОБА_1 вчергове подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження. Водночас вимагає негайно та невідкладно поновити йому термін на апеляційне оскарження. Повторно подав заяву про звільнення його від сплати судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявив відвід суддям Вінницького апеляційного суду, зокрема, суддям Войтку Ю. Б., Стаднику І. М., Сопруну В. В., посилаючись на те, що наявні підстави для відводу (самовідводу) суддів, передбачені положеннями статті 36 ЦПК України, а саме: є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 січня 2024 року визнано відвід, заявлений ОСОБА_1 , суддям Войтку Ю. Б., Стаднику І. М., Сопруну В. В., необґрунтованим. Вирішення питання про відвід передано на розгляд судді, який не входить до складу суду, що розглядає вказану справу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 січня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддям Войтку Ю. Б., Стаднику І. М. та Сопруну В. В.

25 січня 2024 року ухвалою Вінницького апеляційного суду витребувано вказану справу із Вінницького районного суду Вінницької області.

30 січня 2024 року з Вінницького районного суду Вінницької області надійшла зазначена цивільна справа для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Дослідивши матеріали витребуваної справи, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга підлягає поверненню без розгляду особі, яка її подала з огляду на наступне:

- вперше апеляційна скарга на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2023 року була подана 24 жовтня 2023 року (а. с. 17-18), яка ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 жовтня 2023 року повернута заявнику з підстав, визначених п. 1 ч. 5 ст. 357 ЦПК України (провадження № 22-ц/801/2234/2023, а. с. 22-23): оскільки апеляційна скарга не була підписана заявником;

- вдруге апеляційну скаргу подано було 10 листопада 2023 року (а. с. 29-30), яка ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2023 року була повернута заявнику з тих самих підстав (провадження № 22-ц/801/2349/2023, а. с. 34);

- втретє апеляційну скаргу подано було 05 грудня 2023 року (а. с. 36-38).

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 грудня 2023 року причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького районного суду Вінницької області 27 вересня 2023 року, зазначені ОСОБА_1 , визнано неповажними. Відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2023 року. Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору. Апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали (а. с. 46-47).

Проте ОСОБА_1 не усунув недоліків апеляційної скарги, при цьому об`єктивних перешкод для врахування роз`яснень, викладених в ухвалах Вінницького апеляційного суду від 27 жовтня 2023 року та від 13 листопада 2023 року, а також виконання вимог, зазначених в ухвалі Вінницького апеляційного суду від 13 грудня 2023 року про залишення поданої апеляційної скарги без руху, скаржник не мав.

За таких обставин, ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2023 року залишено без розгляду через зловживання особою, яка її подала, процесуальними правами.

Застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 514 гривень.

Відтак апеляційний суд тричі роз`яснював скаржнику, що апеляційна скарга має бути підписана, підпис має бути розміщено під текстом.

За змістом статей 185, 357 ЦПК України повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Натомість обставини, які стали підставою для повернення апеляційної скарги ухвалами Вінницького апеляційного суду від 27 жовтня 2023 року та від 13 листопада 2023 року, та залишення апеляційної скарги без розгляду ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2024 року у справі № 128/3555/23, існувати не перестали, оскільки ОСОБА_1 , не врахувавши викладені у вказаних ухвалах роз`яснення, повторно подав 19 січня 2024 року апеляційну скаргу, оформлену в аналогічний спосіб.

Зі змісту апеляційної скарги, поданої ОСОБА_1 , вбачається, що вона не підписана заявником, зокрема не містить його підпису під текстом апеляційної скарги або під відміткою про наявність додатків.

При цьому, заявляючи клопотання про відвід суддям Вінницького апеляційного суду зазначив : «…вищенаведені особи, своїми ухвалами та зловживаючи своїми повноваженнями, ігноруючи висновки Верховного суду викладені в постанові від 26.10.2022 у справі 120/11814/21, пункті 16 постанові Верховного суду від 28.03.2023 у справі 120/2708/22 в двох постановах Верховного суду від 17.05.2023 у справі 120/2366/22 а також нещодавно постановою Верховного суду від 08.06.2023 у справі 120/5397/22 також було скасовано ухвалу того сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2022 чинять опір та супротив щодо розгляду моєї апеляційної скарги, порушуючи моє право на звернення до суду, право на оскарження судового рішення. Висловлюючи свої амбіції та погрози у вигляді штрафу, завдаючи збитків для держави, намагаються спонукати мене поставити свій підпис у тому місці де захотіли ці особи усупереч висновкам викладеним в постановах Верховного суду».

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави .

Відповідно до частини другої цієї ж статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Пунктами 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства.

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Дії учасників судового процесу та їхніх представників мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню цивільного судочинства. Зміст права на справедливий суд несумісний зі свідомим виявом учасником судового процесу чи його представником неповаги до честі, гідності, репутації іншого учасника, представника, суду тощо. Тому суди не повинні розглядати справи, в яких особа, яка ініціювала судовий процес, використовує її процесуальні права на шкоду іншим учасникам судового процесу й інтересам правосуддя.

У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасники судового процесу, їхні представники, інші особи мають ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, їхніх представників, суду, осіб, які не беруть участь у судовому процесі. Суд не повинен толерувати використання нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів, зокрема для надання характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям). Такі слова та символи не можна використовувати ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19, від 07 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19.

Аналогічно Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), застосовуючи п. п. а» п. 3 ст. 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі ст. 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. mutatis mutandis ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року, заява № 67208/01, «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року, заяви № 61164/00 і № 18589/02).

У своїх рішеннях ЄСПЛ також неодноразово наголошував про обов`язок національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (справа «Шульга проти України», п. 28 у рішенні від 02 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (справа «Мусієнко проти України», п. 24 у рішенні від 20 січня 2011 року).

Відповідно до пунктів 1-3 частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

У частинах третій, четвертій статті 44 ЦПК України визначено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

З огляду на вказане, беручи до уваги процесуальну поведінку скаржника (неодноразове подання апеляційної скарги з тими самими недоліками) та його висловлювання, апеляційний суд розцінює як вияв небажання сприяти виконанню завдання цивільного судочинства та зловживання процесуальними правами.

У постанові від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21 Верховний Суд зауважив, що ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх метою, з якою такі права надано.

Отже, у цій справі позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Крім того, із Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу був та є учасником різних цивільних справ, тобто він є фізичною особою, яка добре обізнана з тим, що учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною першою статті 143 ЦПК України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Згідно з частинами першою, другою статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання вказаних дій ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами та залишення його апеляційної скарги без розгляду на підставі частини третьої статті 44 ЦПК України. Водночас, апеляційний суд вважає, що з метою запобігання зловживанню в подальшому ОСОБА_1 його процесуальними правами необхідно застосувати до нього заходи процесуального примусу, зокрема стягнути з нього в дохід державного бюджету штраф в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 3 028 грн.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» передбачено, що з 1 січня 2024 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3 028 грн.

З огляду на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без розгляду через зловживання особою, яка її подала, процесуальними правами, апеляційний суд не вирішує клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та не дає оцінки несплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 2, 44, 143, 144, 148, 357, 368, 389 ЦПК України,

постановив:

Визнати, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2023 року є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2023 року залишити без розгляду.

Застосувати до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень та стягнути з нього вказану суму в дохід Державного бюджету України.

Ухвала про стягнення штрафу в силу частини п`ятої статті 148 Цивільного процесуального кодексу України є виконавчим документом.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Стягувач: Державна судова адміністрація України (поштовий індекс 01601, місто Київ, вулиця Липська, 18/5, ідентифікаційний код 26255795).

Боржник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя-доповідач Ю. Б. Войтко

Судді: І. М. Стадник

В. В. Сопрун