22.01.2024 Єдиний унікальний номер 205/2329/23
Єдиний унікальний номер № 205/2329/23
Провадження № 2/205/732/24
22 січня 2024 року м. Дніпро
Ленінський районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючого судді - Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання - Саруханової К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , Друга дніпровська державна нотаріальна контора Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_4 , про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування обов`язкової частки,
Позивач 07 березня 2023 року звернувся до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 91/1800 частку квартири спільного заселення АДРЕСА_1 , загальною площею 87,7 кв.м., житловою площею 60,9 кв.м. у житловому будинку А-2, квартира АДРЕСА_2 складається: 1 - кухня, 2 - житлова кімната, 3 - житлова кімната; квартира АДРЕСА_3 складається: 1 - житлова кімната, 2 - житлова кімната, 3 - кухня; у загальному користуванні: V-1 - коридор, V-2 - туалет, в порядку спадкування обов`язкової частки після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов мотивований тим, що батькам позивача ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , а також племіннику позивача - ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 27 січня 1998 року на підставі розпорядження 2184-П ВАТДМЗ ім. Петровського, належить на праві спільної часткової власності 52/100 частини квартири спільного заселення АДРЕСА_1 . 52/100 частини квартири спільного заселення АДРЕСА_1 складають квартиру АДРЕСА_2 . 48/100 частини квартири спільного заселення АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , а саме окрема квартира АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого 05 лютого 2020 року приватним нотаріусом ДМНО Казак І.Ю. Таким чином, кожному із співвласників квартири спільного заселення № 7, 8 в будинку АДРЕСА_5 належить по 52/300 її частки. Мати позивача ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишивши заповіт, яким заповіла все своє майно відповідачу. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на 52/300 частки вказаної квартири. Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняв відповідач, оскільки був зареєстрований та проживав зі спадкодавцем на час її смерті. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 були: чоловік - ОСОБА_5 , син - ОСОБА_1 , донька - ОСОБА_3 . Обов`язкова частка ОСОБА_5 у спадщині після смерті його дружини ОСОБА_6 склала: 52/300 (частка ОСОБА_6 у праві власності на квартиру) : 3 (кількість спадкоємців) = 52/900 (частка, яку б успадкували спадкоємці за законом); 52/900 : 2 = 26/900 (обов`язкова частка батька позивача ОСОБА_5 у спадщині після смерті його дружини ОСОБА_6 ). Батько позивача ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишивши заповіт, яким заповів усе своє майно відповідачу. Після його смерті відкрилась спадщина на 182/900 частки квартири: 52/300 (частка ОСОБА_5 у праві власності на квартиру) + 26/900 (обов`язкова частка в спадщині після смерті дружини ОСОБА_6 ) = 182/900. Відповідач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , оскільки був зареєстрований та проживав зі спадкодавцем на час його смерті. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , і як непрацездатний за віком, має право на обов`язкову частку у спадщині. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 були: син - ОСОБА_1 , донька - ОСОБА_3 . Обов`язкова частка позивача у спадщині після смерті ОСОБА_5 складає: 182/900 (частка ОСОБА_5 в праві власності на квартиру) : 2 (кількість спадкоємців) = 182/1800 (частка, яку б успадкували спадкоємці за законом); 182/1800 : 2 = 91/1800 (обов`язкова частка позивача у спадщині після смерті ОСОБА_5 ). При зверненні в 2020 році до Другої дніпровської державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на частку квартири АДРЕСА_6 позивачу стало відомо, що 13 січня 2020 року державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Риженко М.С. на підставі не відповідаючого дійсності свідоцтва про право власності, реєстраційний № ІІЛ-19, нібито виданого 25 січня 2019 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради і згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50688867 від 17 січня 2020 року, запис про право власності № 35070575 від 13 січня 2020 року (спільна часткова) ОСОБА_7 на 52/100 частини квартири спільного заселення АДРЕСА_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_2 . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2022 року скасована державна реєстрація права власності за ОСОБА_7 на 52/100 частини квартири спільного заселення АДРЕСА_1 , а також припинено його право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна. На сьогоднішній день свідоцтво про право власності ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на 52/100 частини вищезазначеної квартири, видане 27 січня 1998 року ВАТ ДМЗ ім. Петровського на підставі розпорядження 2184-П втрачене. Постановою державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г. від 22 листопада 2022 року позивачу відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю оригіналів документів, що підтверджують право власності.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 квітня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Позивач письмово просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Правом на подання відзиву не скористався.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи сповіщалась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Другої дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщався належним чином. письмово просив розглядати справу без його участі відповідно до діючого законодавства.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщався належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.
На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 і ОСОБА_6 (а.с. 81).
ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 52/100 частини квартири спільного заселення АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 27 січня 1998 року на підставі розпорядження 2184-П ВАТ ДМЗ ім. Петровського (а.с. 23).
Згідно із відомостями КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради від 23 березня 2020 року станом на 31 грудня 2012 року квартира АДРЕСА_6 , як частина квартири спільного заселення квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , на підставі свідоцтва про право власності, виданого 27 січня 1998 року ВАТ ДМЗ ім. Петровського на 52/100 частин, право власності зареєстровано за ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 . Відомості про реєстрацію права власності на 48/100 частин квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 відсутні (а.с. 18).
Таким чином, кожному із співвласників квартири спільного заселення АДРЕСА_1 належить по 52/300 її частки: 52/100 : 3 = 52/300.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 (а.с. 18), яка за життя склала заповіт, посвідчений 06 липня 2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П. за реєстровим № 4809, у якому усе своє майно заповіла ОСОБА_2 (а.с. 16).
Після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилась спадщина у вигляді 52/300 частин квартири спільного заселення АДРЕСА_1 . Спадщину після її смерті прийняв відповідач, оскільки був зареєстрований та проживав зі спадкодавцем на час її смерті (а.с. 25).
Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
За змістом статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому призначений вирішувати важливі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування.
При цьому, право дієздатної фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України).
Право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і право на їх зміну, скасування.
Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права.
Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті (стаття 1233 ЦК України).
У відповідності зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього ж Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
У відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
На підставі ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкуваннях» зазначено, що перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу.
Непрацездатними вважаються особи, які досягли пенсійного віку, або особи з інвалідністю І, ІІ, ІІІ груп, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку зі втратою годувальника відповідно до закону, незалежно від того, чи призначена їм пенсія.
Коло спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначається на день відкриття спадщини.
Право на обов`язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов`язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов`язкову частку.
За таких обставин суд виходить з того, що наявність дійсного заповіту не перешкоджає позивачеві у реалізації його права на обов`язкову частку у спадщині, як і наявність обов`язкової частки у спадщині не може позбавляти заповідача права на складання заповіту на ім`я іншої особи.
Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 були: чоловік - ОСОБА_5 , син - ОСОБА_1 , донька - ОСОБА_3 .
Обов`язкова частка ОСОБА_5 у спадщині після смерті його дружини ОСОБА_6 склала:
52/300 (частка ОСОБА_6 у праві власності на квартиру) : 3 (кількість спадкоємців) = 52/900 (частка, яку б успадкували спадкоємці за законом);
52/900 : 2 = 26/900 (обов`язкова частка батька позивача ОСОБА_5 у спадщині після смерті його дружини ОСОБА_6 ).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (а.с. 15), який за життя склав заповіт, посвідчений 06 липня 2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П. за реєстровим № 4808, у якому усе своє майно заповіла ОСОБА_2 (а.с. 17).
Після його смерті відкрилась спадщина на 182/900 частки квартири: 52/300 (частка ОСОБА_5 у праві власності на квартиру) + 26/900 (обов`язкова частка в спадщині після смерті дружини ОСОБА_6 ) = 182/900.
Відповідач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , оскільки був зареєстрований та проживав зі спадкодавцем на час його смерті (а.с. 25).
Разом із цим, позивач як непрацездатний син спадкодавця ОСОБА_5 , після його смерті прийняв спадщину у порядку встановленому законом, та відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку, тобто незалежно від змісту заповіту спадкує половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом.
Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 були: син - ОСОБА_1 , донька - ОСОБА_3 .
Обов`язкова частка позивача у спадщині після смерті ОСОБА_5 складає:
182/900 (частка ОСОБА_5 в праві власності на квартиру) : 2 (кількість спадкоємців) = 182/1800 (частка, яку б успадкували спадкоємці за законом);
182/1800 : 2 = 91/1800 (обов`язкова частка позивача у спадщині після смерті ОСОБА_5 ).
Згідно з відомостями із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 на праві спільної часткової власності зареєстровано у розмірі 48/100 частин за ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 05 лютого 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Казак І.Ю., 52/100 частини - за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності № 11Л-19 від 25 січня 2019 року, виданого Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради (а.с. 27-28).
Листом № 3/17-2859 від 03 липня 2020 року Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради позивачеві повідомлено, що свідоцтво про право власності на 52/100 частини квартири спільного заселення АДРЕСА_1 з реєстраційним № 11Л-19 від 25 січня 2019 року органом приватизації не видавалося
03 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до органів поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення відповідачем ОСОБА_7 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2022 року позовні вимоги задоволено частково. Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_7 на 52/100 частин квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , загальною площею 87,7 кв.м., житловою 60,9 кв.м. в житловому будинку літ. А-2, квартира АДРЕСА_2 складається із: 1 - кухня, 2 - житлова, 3 - житлова, у загальному користуванні: V-1 коридор, V-2 - туалет, здійснену на підставі рішення державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради Риженко М.С. від 17 січня 2020 року на підставі свідоцтва про право власності № 11Л-19 від 25 січня 2019 року, виданого Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради, індексний номер 50688867, номер запису про право власності: 35070575. Припинено право власності ОСОБА_7 на 52/100 частин квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , загальною площею 87,7 кв.м., житловою 60,9 кв.м. в житловому будинку літ. А-2, квартира АДРЕСА_2 складається із: 1 - кухня, 2 - житлова, 3 - житлова, у загальному користуванні: V-1 коридор, V-2 - туалет, здійснену на підставі рішення державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради Риженко М.С. від 17 січня 2020 року на підставі свідоцтва про право власності № 11Л-19 від 25 січня 2019 року, виданого Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради, індексний номер 50688867, номер запису про право власності 35070575. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а.с. 32-35).

22 листопада 2022 року позивач звернувся до Другої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 (а.с. 96).

Постановою державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г. від 22 листопада 2022 року ОСОБА_1 відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 у зв`язку з тим, що оригінал документу втрачено та отримати дублікат не має можливості (а.с. 96-97).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та визнання за ОСОБА_1 права власності на 91/1800 частку квартири спільного заселення АДРЕСА_1 , загальною площею 87,7 кв.м., житловою площею 60,9 кв.м. у житловому будинку А-2, квартира АДРЕСА_2 складається: 1 - кухня, 2 - житлова кімната, 3 - житлова кімната; квартира АДРЕСА_3 складається: 1 - житлова кімната, 2 - житлова кімната, 3 - кухня; у загальному користуванні: V-1 - коридор, V-2 - туалет, в порядку спадкування обов`язкової частки після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15-16, 1216-1218, 1220, 1223, 1233-1234, 1241, 1261, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 76-77, 81, 141, 247, 258-259, 263-266, 280, 282-284, 289, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_8 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_9 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_9 ), Друга дніпровська державна нотаріальна контора Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Метробудівська, 1), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_9 ), про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування обов`язкової частки - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 91/1800 частку квартири спільного заселення АДРЕСА_1 , загальною площею 87,7 кв.м., житловою площею 60,9 кв.м. у житловому будинку А-2, квартира АДРЕСА_2 складається: 1 - кухня, 2 - житлова кімната, 3 - житлова кімната; квартира АДРЕСА_3 складається: 1 - житлова кімната, 2 - житлова кімната, 3 - кухня; у загальному користуванні: V-1 - коридор, V-2 - туалет, в порядку спадкування обов`язкової частки після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.В. Басова