Провадження № 4-с/537/4/2024
Справа № 537/1268/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2024 року Крюківський районний суд міста Кременчука в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., при секретарі Савічевій М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці справу за скаргою ОСОБА_1 на дії посадових осіб Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та скасування постанови про арешт майна,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця та Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, згідно якої просить суд визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Прищепи Євгенія Миколайовича та рішення державних виконавців Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та скасувати арешт у виконавчому провадженні, яке було відкрите на підставі постанови б/н від 098.12.2005 виданої Крюківським районним судом міста Кременчука про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 9 грн.

В обґрунтування скарги зазначено, що скаржник є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 28 лютого 2024 року скаржником було виявлено, що станом на сьогодні щодо зазначеної квартири існує обтяження заборона на нерухоме майно. Припускаючи, що підставою цього є постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 339048 від 17.03.2006, ОСОБА_1 звернувся із заявою щодо зняття арешту з належного йому майна до Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, оскільки штраф на користь держави у розмірі 9 грн. був ним сплачений ще у 2006 році, а підтвердження надане державному виконавцю ОСОБА_2 . У відповіді на заяву скаржника щодо зняття арешту з належного майна, Крюківським відділом державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було повідомлено, що в Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні будь-які відомості про виконавче провадження, яке було відкрите на підставі постанови б/н від 09.12.2005, виданої Крюківським районним судом м. Кременчука про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 9 грн. Арешт на майно було накладено у межах виконавчого провадження, яке перебувало на виконанні у Відділі державної виконавчої служби у Крюківському районі м. Кременчука ще до початку функціонування Автоматизованої системи виконавчого провадження та до початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, який на даний час є архівною складовою частиною Автоматизованої системи виконавчого провадження. До того ж матеріали всіх завершених виконавчих проваджень підлягають знищенню після закінчення трирічного (або річного) строку їх зберігання (залежно від виду виконавчого документа), передбаченого пунктом 3.19 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 05.07.1999 № 470/7, пунктом 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5, у редакції цих нормативно-правових актів, які діяли на момент прийняття відповідного рішення. Внаслідок зазначеного вище відсутня можливість встановити та перевірити наявність передбачених Законом України "Про виконавче провадження" підстав для зняття арешті з належного скаржнику майна.

Скаржник вказує, що така бездіяльність державного виконавця Прищепи Є.М., який отримавши підтвердження сплати штрафу, не вжив заходів щодо зняття арешту з майна, а також Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виконавцями якого не було належним чином відреаговано на заяву про зняття арешту з належного майна, є явно незаконною та порушує права ОСОБА_1 . Наявність безпідставного обтяження на нерухоме майно, а саме на квартиру, вносить невизначеність у права останнього як власника, унеможливлює правомочність щодо розпорядження належного майна. Скаржник зазначає, що у 2006 році ним було вжито заходів щодо сплати штрафу, надано відповідне підтвердження, однак державним виконавцем не були виконані вимоги закону щодо зняття арешту.

Тому з бездіяльністю державного виконавця, рішенням Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скаржник не згоден, вважає бездіяльність виконавців такою, що порушує його право на володіння майном шляхом збереження протягом тривалого часу арешту належного йому майна за відсутності законних підстав.

Представник Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надіслав на адресу суду відзив на скаргу, відповідно до якого останній просив суд відмовити скаржнику ОСОБА_3 у задоволенні скарги, оскільки державним виконавцем правомірно відмовлено останньому у знятті арешту та зазначив, що на даний немає законних підстави для скасування такого арешту.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 скаргу підтримав в повному обсязі, просив суд її задовольнити з підстав, у ній зазначених.

Представник Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Загребельний А.Ю. у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 з підстав, викладених у відзиві на скаргу.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Перевіряючи обґрунтованість, доведеність скарги, суд приймає до уваги те, що відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно із частиною 1 статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із положеннями частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», саме виконавець визначає обсяг дій, які слід вчинити для виконання судового рішення.

Відповідно до підпункту 6 пункту 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 368786626 від 06.03.2024 року, ОСОБА_1 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 17.02.2004 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства Кременчуцької міської ради Полтавської області.

У судовому засіданні встановлено, що 17.03.2006 року Відділом державної виконавчої служби у Крюківському районі м. Кременчука при примусовому виконанні постанови № б/н від 09.12.2005 Крюківського суду винесено постанову серії АА № 339048 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Частина 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» регламентує підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, якими є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 79 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог статті 80 Цивільного процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Твердження скаржника ОСОБА_1 про сплату штрафу на користь держави у 2006 році у розмірі 9 грн. 00 коп. та пред`явлення доказів його сплати державному виконавцю у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, оскільки скаржником дана обставина не доведена жодними належними, у розумінні процесуального законодавства, доказами.

05.03.2024 року за № 27064 Крюківським відділом державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на заяву скаржника ОСОБА_1 від 29.02.2024 року надано відповідь, згідно якої на підставі наданої останнім копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 339048 від 17.03.2006 та інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04.03.2024 № 368258816 встановлено, що арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_1 , накладено при примусовому виконанні постанови б/н від 09.12.2005, виданої Крюківським районним судом м. Кременчука, про стягнення з останнього на користь держави штрафу у розмірі 9 грн. З метою отримання інформації про виконавче провадження, в межах якого було накладено вказаний вище арешт, здійснено перевірку відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження та встановлено, що у даному реєстрі відсутні будь-які відомості про виконавче провадження, яке було відкрите на підставі постанови б/н від 09.12.2005, виданої Крюківським районним судом м. Кременчука, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 9 грн. Враховуючи викладене вище, арешт на майно, належне скаржнику, було накладено у межах виконавчого провадження, яке перебувало на виконанні у Відділі державної виконавчої служби у Крюківському районі м. Кременчука ще до початку функціонування Автоматизованої системи виконавчого провадження та до початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, який на даний час є архівною складовою частиною Автоматизованої системи виконавчого провадження. Тому у цих інформаційно-комунікаційних системах відсутні будь-які відомості про відповідне виконавче провадження. До того ж матеріали всіх завершених виконавчих проваджень підлягають знищенню після закінчення трирічного (або річного) строку їх зберігання (залежно від виду виконавчого документа), передбаченого пунктом 3.19 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 05.07.1999 № 470/7, пунктом 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5, у редакції цих нормативно правових актів, які діяли на момент прийняття відповідного рішення. На даний час відсутні підстави, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», для зняття арешту з належного майна, накладеного на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 3007641 від 17.03.2006, винесеної Відділом державної виконавчої служби у Крюківському районі м. Кременчука (реєстраційний номер обтяження 3007641).

Отже, в Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні відомості про виконавче провадження, в межах якого державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 339048 від 17.03.2006, оскільки це виконавче провадження було відкрите до запровадження цієї системи. Також знищені матеріали виконавчого провадження внаслідок закінчення строку зберігання завершених виконавчих проваджень, у зв?язку з чим відсутня можливість встановити та перевірити наявність передбачених Законом України «Про виконавче провадження» підстав для зняття арешту з майна, належного скаржнику, в тому числі неможливо встановити факт сплати останнім боргу,виконавчого збору і витрат виконавчого провадження та підставу завершення виконавчого провадження.

За викладених вище обставин, аналізуючи положення Закону України «Про виконавче провадження», приймаючи до уваги встановлений в судовому засіданні факт, що дії державного виконавця в ході проведення виконавчого провадження відповідали вимогам чинного законодавства, з огляду на те, що скаржником не доведено належним чином факт сплати штрафу на користь держави в межах виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії посадових осіб Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та скасування постанови про арешт майна слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись статтями 259, 260, 450, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) у задоволенні скарги на дії посадових осіб Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, адреса: вулиця Ігоря Сердюка, будинок 43, місто Кременчук, Полтавська область) та скасування постанови про арешт майна - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Д.О.Зоріна

Повний текст ухвали суду буде виготовлено 05 квітня 2024 року.