Справа № 583/435/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2024 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Ярошенко Т.О.

за участю секретаря судового засідання Алєксєєнко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

30.01.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною заявою, яку мотивує тим, що донька заявниці ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . Від спільного життя мають двох дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 22.01.2020 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розірвано. 11.08.2020 року Гадяцьким районним судом Полтавської області видано судовий наказ № 526/1382/20, за яким з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу). Через агресивну поведінку ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_6 та малолітніх дітей, батьки встановили графік зустрічей батька з дітьми. Після початку повномасштабного вторгнення ОСОБА_6 брала участь у здійсненні захисту територіальної цілісності як медична сестра. На цей період діти проживали разом з дідом ОСОБА_7 та бабою ОСОБА_1 ОСОБА_4 не приймав участі у вихованні дітей. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 загинула під час виконання завдань по відсічі збройної агресії російської федерації. Заявниця зазначає, що відповідач неодноразово піднімав руку на дітей, зловживає алкогольними напоями, має схильність до агресії. Після загибелі ОСОБА_6 , ОСОБА_4 почав проявляти інтерес до дітей. Вважає, що такий інтерес у відповідача виник в зв`язку з можливістю отримання дітьми одноразової грошової допомоги в зв`язку з загибеллю матері під час виконання своїх обов`язків по захисту Батьківщини. На підставі вищевикладеного просить видати обмежувальний припис ОСОБА_4 на строк шість місяців із заборонами щодо перебування в місці проживання (реєстрації) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 ; наближення на 500 м до місця проживання (перебування), навчання, інших місць частого відвідування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала вимоги за заявою, просила їх задовольнити.

ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти вимог заявниці, зазначив, що викладені у заяві та поясненнях останньої факти не відповідають дійсності, між ними немає жодних конфліктів і нікого насилля по відношенню до дітей чи заявниці від не застосовує.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини.

Встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24.10.2023 року (а.с.16).

ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 22.01.2020 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розірвано (а.с.22-23).

Від спільного життя ОСОБА_6 та ОСОБА_4 мають двох дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.20,21).

11.08.2020 року Гадяцьким районним судом Полтавської області видано судовий наказ № 526/1382/20, за яким з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) (а.с.27-28).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 загинула, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 24.10.2023 року (а.с.19).

Згідно довідки виконавчого комітету Грунської сільської ради Охтирського району, Сумської області від 15.12.2023 року за № 762 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , станом на 01.12.2023 року фактично проживає в АДРЕСА_3 . Разом з нею проживають неповнолітні онуки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.34).

Згідно довідки Грунського ліцею імені Андрія Діхтяренка Грунської сільської ради Охтирського району Сумської області від 15.12.2023 року № 104 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно навчається в 2 класі Грунського ліцею імені Андрія Діхтяренка Грунської сільської ради Охтирського району Сумської області (а.с.35).

Згідно довідки Грунського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Барвінок» від 15.12.2023 року № 71 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відвідує групу старшого дошкільного віку «Веселка» Грунського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Барвінок» Відділу освіти, молоді та спорту Грунської сільської ради Охтирського району Сумської області (а.с.36).

Згідно повідомлення відділення поліції № 1 Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області від 27.10.2023 року № В-2/ОП від ОСОБА_1 в період з 01.01.2020 року по теперішній час надходило два повідомлення, за результатами розгляду яких встановлено про відсутність в діях ОСОБА_4 ознак складу адміністративного чи кримінального правопорушення (а.с.26).

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_4 складеного завідувачем ССД Гадяцької міської ради від 01.12.2023 року встановлено, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_4 складається із трьох житлових кімнат, умови проживання добрі, у дітей окремі кімнати, є спальні місця, меблі для одягу, об лаштований куточок для навчання, є дитячі книжки, запаси продуктів харчування. За вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_4 , діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак на даний час з батьком не проживають.

Згідно довідки КНП «Гадяцька міська центральна лікарня» Гадяцької міської ради від 10.01.2024 року ОСОБА_4 на обліку в лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Рішенням виконавчого комітету Гадяцької міської ради від 19.12.2023 року за № 688 затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Гадяцької міської ради від 14.12.2023 року «Про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно його малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ».

Згідно службової характеристики Військової частини НОМЕР_3 за місце проходження служби ОСОБА_4 характеризується позитивно.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з п.п. 3, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до ч. 10 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі порушення кримінального провадження у зв`язку із вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України.

У пункті 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Таким чином, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.

Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22) зазначено, що: «обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків.

Верховний Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство.

Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону.

Верховний Суд зазначає, що Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 127/9600/22 (провадження № 61-8702св22) вказано, що: «обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, № 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, зібраними по справі доказами встановлено, що 07.06.2021 року та 14.09.2021 року ОСОБА_1 зверталася із заявами до правоохоронних органів про те, що ОСОБА_4 порушує вимоги для відвідування дітей у визначені дні, а також вчиняє сварки та намагається побачити дітей, за результатами розгляду яких встановлено про відсутність в діях ОСОБА_4 ознак складу адміністративного чи кримінального правопорушення.

Будь-яких інших належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що відносно заявника чи неповнолітніх дітей вчинялося психологічне чи фізичне насильство, матеріали справи не містять.

Притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП суд не може прийняти до уваги, оскільки це не є належним та допустимим доказом у справі, не впливає на вирішення даної заяви.

ОСОБА_4 у підтвердження своїх заперечень надав суду матеріали, які суд приймає до уваги, з яких вбачається, що мається судове провадження, ініційоване ОСОБА_1 щодо позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, однак, надано копію висновку про недоцільність позбавлення його батьківських прав, в нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей, маються належні умови для забезпечення гармонійного розвитку дітей, для їх належного виховання, мається на нього зі служби позитивна характеристика, не перебуває на обліку в нарколога та психіатра, є фізично здоровим; з копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 22.11.2023 року № 332, вбачається, що він звільнений з військової служби в запас як військовослужбовець, який самостійно виховує дітей.

З огляду на викладене, враховуючи те, що ОСОБА_1 не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_4 систематичного домашнього насильства стосовно неї чи неповнолітніх дітей, у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також не довела продовження настання ризиків вчинення насильства у майбутньому, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_4 ..

В силу ч.3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 4, 141, 247, 258, 263-265, 294, 350-1 350-8, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05.02.2024 року.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: Т.О.Ярошенко