Справа № 522/599/23-Е
Провадження 2/522/113/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

22 січня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Науменко А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Звонецької І.М.,

розглянувши у загальному позовному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Акціонерне товариство «Універсал Банк», Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій протиправними та не законними, витребування суми з розрахунку стягнення процентів, інфляційного нарахування та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

09.01.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Акціонерне товариство «Універсал Банк»,Акціонерне товариство "Акціонерний банк "Південний", Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій протиправними та не законними, витребування суми з розрахунку стягнення процентів, інфляційного нарахування та моральної шкоди.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в нього відкриті банківські та карткові рахунки у Приватбанку (пенсійний рахунок), банку Аваль (залишок пенсійних коштів, картковий рахунок), Монобанк (залишок пенсійних коштів, картковий рахунок) та банк ПІВДЕННИЙ (пенсійний рахунок, картковий рахунок).

18.11.2022 відповідачі повідомили позивачу, що Джміль Олександр Олександрович - державний виконавець другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) видав постанову про арешт коштів боржника, на підставі якої вони заблокували (заарештували) усі кошти, які знаходяться на рахунках банків, у т.ч. кошти пенсійні та соцдопомоги, що порушенням норм діючого законодавства законодавства України.

Позивач вказує, що відповідачі не мали законного права приймати до виконання документи, адже вони неналежним чином надіслані та оформлені, зокрема не направлені з двома електронними підписами.

Позивач вказує, що ухилення відповідачей від повернення вкладу є незаконною та безпідставною, оскільки відповідно до вимог статті 1066 ЦК України банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Він не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Також позивач зазначає, що з відповідачей, на користь Позивача, слід стягнути пеню в розмірі: 3% інфляційні за кожний день прострочки/затримки повернення вказаних грошей від суми 3624грн. 06 коп. не повернутих грошей плюс 101,3% встановленого індексу інфляції від суми вкладу, з розрахунком з початку дії вказаного Закону України "Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 15 березня 2022 року № 2129-IX до дати рішення суду по справі. Таким чином, позивач впевнений, що відповідачі своїми діями, навмисне та свідомо, завдали позивачу моральної шкоди, що підлягає компенсації з їх боку.

Виходячи з вищевикладеного позивач звернувся до суду з наступними вимогами:

Зобов`язати Акціонерне товариство «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» , АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УНІВЕРСАЛ БАНК" , Публічне Акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний» , Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» , повернути та виплатити позивачу, через касу банку, гроші вкладу та нараховані відповідні відсотки по вкладам на дату прийняття рішення суду по суті. , стягнути з АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» , АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" , ПАТ АБ «Південний» , АТ КБ «ПРИВАТБАНК» солідарно на користь Позивача пеню в розмірі: 3% інфляційні за кожний день прострочки повернення вказаних грошей + 101,3% встановленого індексу інфляції від суми вкладу, з розрахунком з дати вступу Закону України "Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 15 березня 2022 року № 2129-IX до дати рішення суду по справі, стягнути з АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» , АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" , ПАТ АБ «Південний» , АТ КБ «ПРИВАТБАНК» солідарно, на користь Позивача компенсацію за завдану моральну шкоду, біль, жалю та страждання у розмірі 400 000 (чотириста тисяч) гривень.

Ухвалою суду від 13.01.2023 року вирішено позовну заяву залишити без руху.

Після усунення недоліків, ухвалою суду від 17.01.2023 року провадження у справі відкрито та призначено справу до судового розгляду.

27.02.2023 року від відповідача АТ «Райффайзен Банк» до суду надійшли письмові пояснення по справі, відповідно до яких відповідач заперечує проти задоволення позову та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

01.03.2023 року від АТ «Універсал Банк» до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, не визнав їх у повному обсязі.

Представник Акціонерного банку «Південний» під час розгляду справи надав до суду заяву про закриття провадження відносно Акціонерного банку «Південний», так як вказані позовні вимоги між тими самими сторонами вже було розглянуто Київським районним судом у справі № 947/7538/22.

07.03.2023 року від позивача до суду надійшла уточнена позовна заява.

Виходячи з позовних вимог позивач просив суд визнати, зазначені у позові, дії та бездіяльність відповідачів щодо позивача протиправними та не законними в частині порушення прав та свобод як споживача, прав та свобод як людини з інвалідністю, прав на володіння банківського вкладу, щодо усунення перешкод по володінню позивачем вказаними грошами. Зобов`язати Акціонерне товариство «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» , АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УНІВЕРСАЛ БАНК" , Публічне Акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний» , Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» , повернути та виплатити, через касу банку, гроші вкладу та нараховані відповідні відсотки по вкладам на дату прийняття рішення суду по суті. Стягнути з АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» , АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" , ПАТ АБ «Південний» , АТ КБ «ПРИВАТБАНК» солідарно на користь Позивача пеню в розмірі: 3% інфляційні за кожний день прострочки повернення вказаних грошей + 101,3% встановленого індексу інфляції від суми вкладу, з розрахунком з дати вступу Закону України "Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 15 березня 2022 року № 2129-IX до дати рішення суду по справі. Стягнути з АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» , АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" , ПАТ АБ «Південний» , АТ КБ «ПРИВАТБАНК» солідарно, на користь Позивача компенсацію за завдану моральну шкоду, біль, жалю та страждання у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень.

29.03.2023 року від АТ КБ «Приватбанк» до суду надійшли пояснення по справі. Відповідно до наданих поясненнь відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 19.04.2023 року вирішено підготовче провадження по справі закрити.

16.05.2023 року від АТ «Райффайзен Банк» до суду надійшли письмові пояснення.

26.06.2023 року від АТ «Райффайзен Банк» до суду надійшли письмові пояснення.

У судове засідання призначене на 22.01.2024 року з`явився позивач ОСОБА_1 , представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Пучкова Л.А., представник АТ «Універсал банк» Клочко О.В. та представник АТ "Райффайзен банк" Собчук О.В.

Ухвалою суду від 22.01.2024 року вирішено провадження стосовно позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» про визнання дій протиправними та не законними, витребування суми з розрахунку стягнення процентів, інфляційного нарахування та моральної шкоди - закрити.

Заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Як зазначено в ст. 10 цього Кодексу, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, як джерела права.

Слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Суд вказує, що протягом всього розгляду справи сторони виходячи з принципу змагальності здійснювали заходи для доведення тих обставини, на які вона посилались, як на підставу своїх вимог або заперечень, що дозволило повністю та достеменно встановити обставини які мають значення для вирішення спору.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Позивач звернувся до суду з вимогою визнати дії та бездіяльність відповідачей щодо позивача протиправними, зобов`язати відповідачів повернути та виплатити, через касу банку, гроші вкладу та нараховані відповідні відсотки та стягнути солідарно на користь Позивача пеню в розмірі: 3% інфляційні за кожний день прострочки повернення вказаних грошей + 101,3% встановленого індексу інфляції від суми вкладу, стягнути з відповідачів солідарно компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень.

Судом встановлені наступні обставини по справі.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щеглової Євгенії Віталіївни від 30.05.2019 року ВПНОМЕР_2 про арешт коштів боржника ОСОБА_1 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та які належать боржнику ОСОБА_1 , РНОКПП : НОМЕР_1 .

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щеглової Євгенії Віталіївни від 30.03.2023 року ВПНОМЕР_2 виконавче провадження було закрито.

Постановою старшого державного виконавця Джимілем Олександром Олександровичем від 17.11.2022 року ВП № НОМЕР_3 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та які належать боржнику ОСОБА_1 , РНОКПП : НОМЕР_1 .

Згідно наданих до матеріалів справи письмових доказів суд встановлює, що зазначені постанови про арешт ВП НОМЕР_2 та ВП № НОМЕР_3 надійшли до відповідачів електронним каналом НАІС з відповідним оформленням електронними підписами виконавця.

Безпосередньо зазначені обидві постанови по ВП НОМЕР_2 та ВП № НОМЕР_3 надійшли та були виконанні банком АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та АТ КБ «ПРИВАТБАНК». До банку АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" надійшла постанова про арешт та була виконана тільки по ВП НОМЕР_3.

Також суд встановлює, що матеріалами справи підтверджується позиція відповідачів, що в банках були відкриті та надавалися відповідні банківські послуги по обслуговуванню карткового поточного (для виплат) та кредитного (універсальна) рахунків. Зокрема, відкриття саме поточних рахунків в банках підтверджуєтсья заявами позивача до банків про відкриття які надані до справи. Твердження позивача, що банк АТ КБ "ПРИВАТБАНК" виконав постанови про арешт та заблокував рахунок на яких зберігалися пенсійні кошти не підтверджується матеріалами справи. Крім того слід зазначити, що починаючи з 2019 року АТ КБ "ПРИВАТБАНК" не здійснював обслуговування будь-яких коштів позивача, які б надходили з пенсійного фонду.

Під час розгляду справи суд враховує висновки Верховного Суду України у справі №520/15186/19 та № 520/19028/19 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ АБ "Південний" в яких за аналогічними вимогами та обставинами встановлена відсутність порушень з боку банку та наявність завданої моральної шкоди.

Відповідно до ст.124 Конституції України, всі судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу та приватних виконавців.

Порядок винесення постанов державними та приватними виконавцями, а також порядок їх прийняття до виконання особами, яким вони адресовані, визначається Законом України «Про виконавче провадження» та спеціальними законами. Порядок прийняття до виконання та виконання банками постанов державних/приватних виконавців про арешт коштів боржників, зокрема, також визначаються Законом України «Про банки та банківську діяльність» та Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою НБУ №22 від 21.01.2004 року.

Згідно зі статтею 59 Закону України «Про банки та банківську діяльність», арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи за рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду.

Зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, а також в інших випадках, передбачених договором, Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", іншими законами та/або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, кореспондентському рахунку. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми або коли інше передбачено договором, законом чи умовами такого обтяження.

Порядок виконання банками заходів щодо арешту коштів на рахунках клієнтів визначений у главі 9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою НБУ №22 від 21.01.2004 року .

Відповідно до п.9.1. цієї Інструкції, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що розміщені на його рахунку/ах, відповідно до статті 1074 Цивільного кодексу України, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, передбачених законом, установлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що розміщені на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення,.

Виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця, судовим рішенням (у тому числі, рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження.

Згідно з п.9.2. Інструкції, банк накладає арешт на кошти, що обліковуються за рахунками, відкритими клієнтами банку, відповідно до нормативно-правових актів Національного банку з питань відкриття і закриття рахунків.

Пунктом 9.3. Інструкції встановлено, що арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт, залежно від наявної суми, накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах.

Банк здійснює дії щодо арешту коштів відповідно до пункту 9.6 цієї глави.

Під час дії документа про арешт коштів, банк протягом операційного дня, відповідно до статті 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність", зупиняє видаткові операції за рахунком клієнта та здійснює арешт усіх надходжень на рахунок клієнта до забезпечення суми коштів, що зазначена в документі про арешт коштів, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів.

Відповідно до п.9.7. Інструкції, якщо на кошти накладено арешт і на рахунку арештована сума коштів менша, ніж та, що зазначена в документі про арешт коштів, то банк не приймає до виконання платіжні доручення клієнта і повертає їх, згідно з пунктом 2.15 глави 2 цієї Інструкції.

Згідно з п.9.9. Інструкції, кошти, що арештовані на рахунку клієнта, забороняється використовувати до надходження платіжної вимоги/інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для виконання якого накладався арешт, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів .

Згідно з п. 9.10. Інструкції, до арешту суми в розмірі, який визначений документом про арешт коштів, банк продовжує арештовувати кошти, що надходять на рахунок клієнта.

Відповідно до п.9.11. Інструкції, банк здійснює зняття арешту з коштів за постановою виконавця про зняття арешту з коштів, прийнятою відповідно до законодавства України, за рішенням суду, ухвалою слідчого судді, суду або постановою прокурора.

Відповідно до приписів постанови КМУ від 02.03.2022 року №198-р «Про забезпечення здійснення розрахунків населення в умовах воєнного стану» та Закону України «Про внесення змін до розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 15.03.2022 року №2129-ІХ, « фізичні особи можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, без урахування такого арешту за умови, якщо сума стягнення за виконавчим документом не перевищує 100 тисяч гривень».

Сума стягнення зі ОСОБА_1 за виконавчим документом складає 549 740,21грн., а відповідно до приписів постанови КМУ від 02.03.2022 року №198-р. «Про забезпечення здійснення розрахунків населення в умовах воєнного стану» та Закону України «Про внесення змін до розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 15.03.2022 року №2129-ІХ, розблокування грошових коштів здійснюється за умови, якщо сума стягнення за виконавчим документом не перевищує 100 000,00 грн.

Зміст цих норм права свідчить, що при виконанні постанови виконавця та накладенні арешту на поточні рахунки позивача, при блокуванні операцій за ними та нездійсненні видаткових операцій за арештованими рахунками, банки відповідачі діяли відповідно до приписів чинного законодавства.

Отже, накладення арешту на поточні рахунки позивача, блокування операцій за ними та нездійснення видаткових операцій за арештованими рахунками не є порушенням прав позивача.

Накладення арештів відповідачами у 2019 та 2022 роках на поточні рахунки позивача було здійснено на підставі зазначених вище постанов виконавця про накладення арешту, при цьому, банк не здійснює перевірку такої постанови на її законність, а лише приймає її до виконання у строки та в порядку, що чітко регламентований приписами чинного законодавства. Приписами чинного законодавства передбачено обов`язок банку - при надходженні постанови виконавця - накласти арешт на відповідні рахунки та здійснити блокування будь-яких операцій за ними.

Більш того, за невиконання вимог державного/приватного виконавця та порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», за невиконання рішень судів, чинним законодавством передбачена адміністративна та кримінальна відповідальність

Отже, як вбачається з викладеного, дії банку щодо накладення арешту на рахунки позивача, зупинення операцій за ними та нездійснення видаткових операцій за арештованими рахунками є правомірними та законними, а відтак, відсутні правові підстави для покладення на банк будь-якої відповідальності за здійснені дії.

Суд звертає увагу, що позивач безпосередньо в вимогах позову не зазначив конкретні суми, які на його думку слід повернути та виплатити через касу банку згідно другого пункту вимог.

Під час судового розгляду надав клопотання (том 2, а.с. 41) в якому вказав, що в банку АТ КБ "Приватбанк" заблоковано 0.37 грн., в АТ "Універсал банк" - 182.76 грн., АТ "Райффайзен банк аваль" - 30.89 грн.

Згідно пояснень представників банкі-відповідачів, які не спростованні позивачем слідує наступне. Грошові кошти на рахунку АТ КБ "Приватбанк" - в розмірі 0.37 грн. не можливо зняти через банкомат, а можливо отримати в касі банку; грошові кошти АТ "Райффайзен банк аваль" в розмірі 30,89 грн. також можна отримати тільки в касі банку. Гроші на рахунку АТ "Універсалбанк" у розмрі 182,76 грн. є заблокованими на кредитному (універсальний) рахунку у зв`язку з блокуванням можливості взяти кошти у кредит, а з`явилися на цьому рахунку у зв`язку з погашенням позивачем кредиту сумою більшою ніж вимагав того кредитний платіж.

Таким чином, позовні вимоги позивача щодо визнання дій та бездіяльності відповідачів є безпідставними, не підтвердженими жодними доказами та такими, що суперечать дійсним обставинам справи та приписам чинного законодавства.

Щодо позовних вимог про стягнення відсотків на зазначені вище кошти які знаходяться на рахунках позивача та стягнення солідарно на користь позивача пені в розмірі: 3% інфляційні за кожний день прострочки повернення вказаних грошей + 101,3% встановленого індексу інфляції від суми вкладу, суд зазначає наступне.

Як встановлено вище, в банках відповідачів позивачем відкриті карткові поточні рахунки, а не депозитні рахунки на відповідних умовах, тому на вказані вище кошти не нараховуються будь-які відсотки. За фактом знаходження зазначених вище сум грошей належних позивачу на поточних рахунках в банках -відповідачів судом не встановлено будь-яких порушень прав останнього, тому в частині вимог щодо стягнення процентів, а також солідарно пені та інфляції за прострочку позовні вимоги також не підлягають задоволенню. При цьому, суд звертає увагу, що позивачем не надано обгрунтування та доказів наявності підстав солідарного стягнення з відповідачів пені та інфляції.

Вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів у відшкодування моральної шкоди 500000 грн. також не підлягають задоволенню.

Відшкодування моральної шкоди - актуальне питання права, оскільки є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 р. № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При цьому, обов`язковою умовою настання відповідальності за заподіяну моральну шкоду є причинний зв`язок протиправної поведінки відповідача і моральної шкоди, що настала, де протиправність виступає причиною, а моральна шкода - наслідком. Відсутність причинного зв`язку означає, що моральна шкода заподіяна не поведінкою відповідача, а іншими причинами.

Відповідно, лише за наявності та доведеності усіх чотирьох зазначених умов є правові підстави для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди. Тоді як відсутність хоча б однієї з них свідчить про необґрунтованість та недоведеність відповідних позовних вимог.

Зідно з частиною першою статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів і у цій частині позовної заяви.

Сама по собі констатація факту про нанесення моральної шкоди позивачеві не може бути беззаперечною підставою для відшкодування без доведеності її заподіяння та наявного причинного зв`язку між діями відповідача та наслідками.

У постанові від 12.09.2018 у справі №335/11779/16-ц, Верховний Суд вказав, що сама лише наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності.

Накладення арешту на рахунки позивача та блокування операцій за ними було здійснено кожним окремо з відповідачів згідно з приписами чинного законодавства, умовами укладеного між позивачем та конкретним відповідачем договору, а не внаслідок нібито протиправних дій відповідачів».

Дії відповідачів з накладення арешту на рахунки позивача, блокуванню операцій за ними та нездійснення видаткових операцій за арештованими рахунками є правомірними та законними. Відповідно, банками відповідачами жодним чином не було порушено ні прав позивача, ні приписів чинного законодавства.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду України у своїй постанові від 12.09.2018 року у справі №335/11779/16-ц.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Сума моральних збитків, заявлених позивачем до стягнення та вимога їх солідарного стягнення з відповідачів, є безпідставною та не підтвердженою жодними належними доказами. Підстави виникнення солідарної відповідальності відповідачів позивачем не обгрунтована та не доведена.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто, щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 2-13, 76, 81, 141, 142, 263 - 265, 274, 430 ЦПК України, Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою НБУ №22 від 21.01.2004 року, ст.ст. 23, 1167 ЦК України ,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Акціонерне товариство «Універсал Банк», Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій протиправними та не законними, витребування суми з розрахунку стягнення процентів, інфляційного нарахування та моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 01.02.2024 року.

Суддя А.В. Науменко

22.01.24