ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/7509/21 Номер провадження 22-ц/814/301/24Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А.М. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

секретаря Чемерис А.К.,

за участі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , адвоката Синицького В.В.,

адвоката Мірошниченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2023 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання та відібрання малолітньої дитини; третя особа: Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини; треті особи: Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей Богодухівського району Валківської міської ради,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 ; негайно відібрати малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у особи, яка незаконно її утримує - відповідача ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог зазначила, що має з відповідачем доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Перебувала з відповідачем у шлюбі, який був розірваний 23.09.2020 року. Після розлучення з відповідачем мешкають окремо. Зараз їх донька проживає разом з відповідачем, оскільки відповідач викрав доньку і перешкоджає її спілкуванню з матір`ю. Крім того, відповідач налаштовує доньку проти позивачки.

Позивач має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, за місцем проживання характеризується позитивно, добре та з любов`ю відноситься до доньки та намагається і хоче жити з нею, оберігати і піклуватися про неї.

Вважає, що місцем мешкання дитини слід визначити місце проживання її матері - позивачки, так як вона може дати все необхідне для гармонійного розвитку та життя дитини.

Також до суду із зустрічним позовом звернувся ОСОБА_1 , в якому позивач просить визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказував, що наразі дитина проживає разом із ним. Зазначав, що зареєстрований як фізична особа-підприємець, отримує дохід від ведення своєї господарської діяльності, та спроможний забезпечити свою доньку всім необхідним. Дитина відвідує навчальний заклад та гуртки, які додатково її розвивають, облікована в медичних установах. Батько постійно слідкує за станом здоров`я дитини, розвитку, виховує та піклується про неї.

Натомість, відповідач немає всіх необхідних умов, у тому числі побутових, для підтримки нормального розвитку дитини, немає власного житлового приміщення, де б змогла вона проживати разом з дитиною. Дитина не має такого психологічного контакту з матір`ю, який має з батьком.

Крім того, оскільки дитина проживає з батьком, то він повністю її забезпечує, у зв`язку з чим ним було отримано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на доньку. Відомості відносно відповідача були внесені державною виконавчою службою до Єдиного державного реєстру боржників, та винесені відповідні постанови про тимчасові обмеження відносно боржника. Вказані обставини також свідчать про невиконання відповідачем її обов`язків щодо виховання дитини та неприйняття участі в її матеріальному забезпеченні.

Звертає увагу на те, що у батька з донькою психологічний контакт, прив`язаність один до одного, а тому вважає, що проживання саме із батьком є для малолітньої ОСОБА_3 більш прийнятним, аніж з матір`ю.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання та відібрання малолітньої дитини; третя особа: Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради - залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини; треті особи: Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей Богодухівського району Валківської міської ради,- задоволено.

Визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення в апеляційному порядку оскаржує позивач, яка посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідає якнайкращим інтересам дитини.

З матеріалів справи вбчається, що сторони з 20 жовтня 2012 року перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Московського районного суду м.Харкова від 23 вересня 2020 року.

Згідно свідоцтва про народження, сторони є батьками малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 28 квітня 2022 року ОСОБА_1 зареєстрований на території Високопільського старостинського округу, як внутрішньо переміщена особа, за адресою: АДРЕСА_1 , позитивно характеризується за місцем проживання. На обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався.

Згідно висновку органу опіки та піклування Валківської міської ради, Богодухівського району Харківської області від 22 грудня 2022 року, зокрема, при обстеженні житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 проживає родина батько ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_3 . Будинок складається з 2-х кімнат, в будинку чисто, кімнати мебльовані, обладнані побутовою технікою, в дитини є окрема кімната, наявне місце для відпочинку. Стосунки між членами сім`ї доброзичливі. Центром надання соціальних послуг міської ради встановлено, що дитина любить обох батьків, але батька більше, оскільки мати приділяє їй менше уваги.

Згідно висновку органу опіки та піклування Валківської міської ради, Богодухівського району Харківської області від 22 грудня 2022 року, з початку війни (з лютого 2022 року) мати змінювала місця проживання, тому скласти акт обстеження умов проживання та проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею, зробити не вдалося. Зі слів ОСОБА_2 , вона винаймає квартиру в м.Харкові.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є фізичними особами-підприємцями, та отримають від своїх підприємницької діяльності дохід.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, на підставі п.п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, та з огляду на наступні норми права.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Ухвалюючи рішення про встановлення місця проживання дитини з батьком, місцевий суд посилався на ту обставину, що малолітня майже 3 роки проживає з батьком, і залишиться в звичному для себе оточенні, це відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року, яке набрало законної сили, встановлено, що з 13 серпня 2020 року проживає разом з батьком.

У ході судового розгляду встановлено, що місце проживання дитини разом із батьком не було взаємоузгодженим між батьками питанням, про що свідчить той факт, що вже в квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із даним позовом про встановлення місця проживання дитини разом з нею, у зв`язку з відмовою батька передати дитини у добровільному порядку.

У серпні 2020 року ОСОБА_2 13 серпня 2020 року зверталась до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради із заявою про факт викрадення і вивезення у невідомому напрямку чоловіком дитини ОСОБА_3 , 2013 року народження,.

Також, згідно відповіді Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області від 25 березня 2021 року, ОСОБА_2 13 серпня 2020 року зверталась до правоохоронних органів із аналогічною заявою про викрадення ОСОБА_1 малолітньої дитини.

Вказаний лист також містить інформацію про неодноразові звернення ОСОБА_2 до правоохоронних органів із заявами про перешкоджання ОСОБА_1 у доступі до дитини, що також підтверджується копіями відповідних заяв позивача.

За наведених обставин суд критично відноситься до висновку місцевого суду, що тривале проживання дитини із батьком є підставою для визначення місця її проживання разом з ним, оскільки факт проживання доньки сторін саме з відповідачем було вимушеною для позивача обставиною, яку вона, з урахуванням інтересів дитини, та з метою уникнення будь-якого стресу для дитини, протягом тривалого часу вирішувала у судовому порядку.

Також колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду, що позивач не має стабільного місця проживання, що унеможливлює проведення уповноваженими службами огляду помешкання з метою визначення його придатності проживання для дитини.

Згідно до договору найму житлового приміщення від 01 грудня 2022 року ОСОБА_4 винаймає житло у АДРЕСА_2 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 23 березня 2023 року, складеного працівниками сектору ССД по Індустріальному району ДССД ХМР за адресою: АДРЕСА_2 , для дитини ОСОБА_2 облаштована окрема кімната, квартира оснащена відповідними комунікаціями, меблями та побутовою технікою, необхідними для проживання. Також, позивачем до позовної заяви долучалась копія акту обстеження умов проживання ССД по Московському району ДССД ХМР за попередньою адресою проживання.

Таким чином, оцінюючи надані сторонами у справі докази, суд апеляційної інстанції вважає, що матеріально-побутове забезпечення обох батьків, їх ставлення до дитини, дають підстави для твердження, що кожний із батьків здатний створити умови для розвитку та виховання дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що при визначенні місця проживання дитини має бути забезпечена можливість зберегти її зв`язки із сім`єю, та першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

У ході судового розгляду було встановлено, що зі сторони батька малолітньої дитини обмежується доступ матері до участі у вихованні доньки, мати допускається до спілкування із дитиною лише у присутності батька, під час якого між сторонами виникають суперечки, що об`єктивно унеможливлює побудову здорових стосунків між матір`ю та дитиною і формування з нею зв`язку, який є необхідними для здорового гармонійного розвитку дівчинки.

Колегія суддів враховує поведінку позивача, яка постійно вчиняла дії щодо побачення з дитиною, зверталася до органів поліції з приводу наявності перешкод у спілкуванні з дитиною, а також до органів опіки та піклування, отже вчиняла всі визначені законом способи для налаштування спілкування з донькою.

За таких обставин, враховуючи наведені вище обставини, висновки органу опіку та піклування, поведінку матері і батька дитини у ході вирішення спору, колегія суддів вважає, що якнайкращому забезпеченню інтересів дитини буде визначення її місяця проживання саме з матір`ю.

При цьому, визначення місця проживання дитини з матір`ю, не впливатиме на їх взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з однім із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Отже, відповідні доводи касаційної скарги про позбавлення батька дитини певного обсягу батьківських прав внаслідок визначення місця проживання дитини з її матір`ю є безпідставними.

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Отже, колегія суддів вважає, що найкращим інтересам дитини буде відповідати визначення її місця проживання разом із матір`ю, яке надасть змогу відновити її емоційних зв`язок з матір`ю, налагодить стабільне емоційне середовище та забезпечить можливість розвитку дитини у безпечному, спокійному середовищі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, ухваливши нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково, а зустрічний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п.п. 3, 4, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2023 року скасувати, ухваливши нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання та відібрання малолітньої дитини; третя особа: Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради - задовольнити частково.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини; треті особи: Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей Богодухівського району Валківської міської ради відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді Л. І. Пилипчук

О. В. Чумак