РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/4733/23

Провадження № 22-ц/4815/85/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Національної поліції в Рівненській області, Міністерство внутрішніх справ України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна казначейська служба України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Іващенко І.І. та Головного управління Національної поліції в Рівненській області на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 жовтня 2023 року, ухвалене в складі судді Першко О.О., повний текст якого складено 24 жовтня 2023 року у справі № 569/4733/23,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна казначейська служба України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що в ході проведення допитів працівники міліції у період з 27 січня 2009 року по 06 лютого 2009 року застосували до ОСОБА_1 , фізичну силу, шляхом завдання йому побоїв з метою отримання від позивача показів усупереч його волі. Неправомірною бездіяльністю відповідачів, йому була завдана моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 400000 грн.

Просить суд про задоволення позовних вимог.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна казначейська служба України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 18 (вісімнадцять) грн. 50 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Покликається на справу Європейського суду з прав людини Артур Іванов проти Росіїи та вказує, що достатньою сумую для відшкодування моральної шкоди заданої позивачу є розмір 400000грн.

Вказує, що визначений судом розмір моральної шкоди є необґрунтованим.

Не погоджуючись з рішенням суду, Головне управління Національної поліції в Рівненській області посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

Зазначає, що позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, зокрема матеріали справи не містять жодних свідчень та відповідних доказів про ступінь його моральних чи фізичних страждань, або шкоди завданої його здоров`ю.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУНП в Рівненській області - позивач заперечує доводи останньої, просить суд в задоволені апеляційної скарги відмовити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна казначейська служба України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області заперечує доводи останньої, просить суд у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Установлено, що 27 січня 2009 року о 16 год. 00 хв. в приміщенні СВ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області затримано підозрюваного у скоєнні злочину ОСОБА_1

27 січня 2009 року о 22 год. 40 хв. під час проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_1 у нього були тілесні ушкодження у вигляді осадненої забійної рани на обличчі зліва, синцю по передній поверхні грудної клітки та крововиливу по задній поверхні лівого стегна.

28 січня 2009 року в 02 год. 20 хв. в умовах ІТТ у ОСОБА_1 зафіксовані тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці правого ока, синців на правій та лівій вушній раковинах, синців по передній та задній поверхнях обох нижніх кінцівок, на грудній клітці, саден на животі, які були заподіяні після 27 січня 2009 року, тобто в проміжку часу після судово-медичної експертизи до огляду в умовах ІТТ.

06 лютого 2009 року у ОСОБА_1 в Рівненському СІЗО були виявлені тілесні ушкодження, які не були зафіксовані 27 січня 2009 року, у вигляді синцю лівого ока, садна на лівій щоці, гематоми на лівому колінному суглобі, правому стегні та садна на правій гомілці, які були заподіяні після 27 січня та 28 січня 2009 .

Убачається, що ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, зафіксовані о 02 год. 20 хв. 28 січня 2009 року та 06 лютого 2009 року, після огляду експертом останнього о 22 год. 40 хв. 27 січня 2009 року, тобто в період часу, протягом якого позивач був затриманим та фактично перебував під контролем працівників міліції.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.2 ч.2 ст.23 ЦК України).

Згідно роз`яснень, викладених у пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість та наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду по справі №464/3789/17 від 10 квітня 2019 року та Великої Палати Верховного Суду по справі №180/1560/16-а від 08 квітня 2020 року, порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.ст.1173, 1174 ЦК України. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (п. 64, заява N 40450/04, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 01.09.2020 №216/3521/16-ц, зазначено, що виходячи з положень ст.ст.16, 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Суд першої інстанції оцінивши досліджені докази в їх сукупності, виходячи з підстав пред`явленого позову, з урахуванням характеру і обсягу душевних страждань позивача, дійшов вірного висновку, що неправомірною бездіяльністю відповідача, спричинено ОСОБА_1 моральну шкоду, а також враховуючи положення ст. 23 ЦК України, роз`яснення, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди», що справедливою компенсацією перенесених моральних страждань буде стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що постановлений до стягнення розмір моральної шкоди є необґрунтованим апеляційний суд відхиляє, оскільки відшкодування моральної шкоди має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому моральної шкоди внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного суду від 22 січня 2020 року у справі № 560/798/16-а, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, може свідчити про заподіяння їй моральної шкоди.

Доводи апеляційних скарг були предметом дослідження суду першої інстанції і додаткового правового аналізу не потребують.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційних скарг не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору витрати, за подання апеляційної скарги слід віднести за рахунок держави. У зв`язку з відмовою в задоволені апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Рівненській області судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Іващенко І.І. та Головного управління Національної поліції в Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 жовтня 2023 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 лютого 2024 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.