ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 лютого 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/85/23

Головуючий у першій інстанції Ільченко О. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/139/24

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

позивач: ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ,

відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан»,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про стягнення страхового відшкодування шкоди,

місце ухвалення рішення суду м. Прилуки,

час проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду 12 год 55 хв,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 15 вересня 2023 року.

У С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулася з позовом до ТДВ «СК «Гардіан», в якому просила стягнути з відповідача на її користь: 17 819, 19 грн у відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , 2006 року народження; 890,96 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої дочці у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час ДТП; суму пені, інфляційних втрат та 3 % річних за увесь час прострочення виплати страхового відшкодування, починаючи з 12 грудня 2022 року, розраховану на день ухвалення судового рішення із зазначенням в рішенні суду про їх подальше нарахування до моменту виконання судового рішення шляхом множення суми невиплаченої страхової виплати 18 710,15 грн на подвійний розмір облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, а також на 3 % річних та сукупний індекс інфляції, визначений за період прострочення виплати з дня ухвалення судового рішення до моменту його виконання; 2 000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої простроченням виплати страхового відшкодування.

Мотивуючи заявлені вимоги, зазначала, що у результаті ДТП, яка сталася 18 листопада 2021 року у м. Прилуки за участю транспортного засобу марки FORD FOCUS, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 , її неповнолітня дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що переходила проїжджу частину, отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Станом на дату ДТП цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу марки FORD FOCUS застраховано у ТДВ «СК «Гардіан». Винність дій ОСОБА_5 підтверджується вироком Прилуцького міськрайонного суду від 30 вересня 2022 року, яким останнього визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Цим же вироком із засудженого стягнуто моральну шкоду у розмірі, що не охоплюється страховою виплатою.

Указувала, що у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень дочка проходила тривале лікування у медичних установах. На лікування, придбання лікарських засобів та виробів медичного призначення витрачено 17 819,19 грн, які відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мають бути відшкодовані страховиком. Крім того, згідно зі ст. 26 даного Закону страховик повинен виплатити моральну шкоду у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що у даному випадку становить 890,96 грн.

Посилалася на те, що заява про здійснення страхового відшкодування та необхідні для цього документи були своєчасно скеровані страховій компанії, і строк для прийняття рішення та виплати відшкодування, відповідно до ст. 36.2 Закону, закінчився 11 грудня 2022 року, проте відповідач станом на дату подання позову не здійснив страхових виплат і не повідомив про прийняте ним рішення, тобто з 12 грудня 2022 року допускає прострочення виплати, у зв`язку з чим відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України повинен відшкодувати пеню, інфляційні втрати та 3 % річних, розрахунок яких має здійснюватись до моменту здійснення виплати страхового відшкодування.

Позивачка наголошувала, що затягування відповідачем виплати відшкодування та порушення зобов`язань щодо сплати коштів призвело до погіршення її фінансового становища та душевних хвилювань, оскільки вона змушена докладати додаткових зусиль для пошуку коштів для продовження реабілітації дочки та звернення до адвоката за правовою допомогою. Завдану моральну шкоду оцінила у 2 000 грн.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 06 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , до ТДВ «СК «Гардіан» про стягнення страхового відшкодування шкоди задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 2 152,02 грн у відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням її неповнолітньої дочки; 107, 60 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої її неповнолітній дочці у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час ДТП; 4 747,09 грн пені, інфляційних втрат та 3 % річних за увесь час прострочення виплати страхового відшкодування та 10 000 грн понесених судових витрат у справі. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТДВ «СК «Гардіан», вважаючи рішення суду в частині вирішених вимог про стягнення штрафних санкцій та розміру витрат на правову допомогу незаконним та необґрунтованим через неповноту встановлення обставин, що мають значення для справи, та недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить його в цій частині скасувати та ухвалити щодо наведених вимог нове рішення, яким у їх задоволенні відмовити.

За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції залишив поза увагою те, що позивачкою до заяви про здійснення страхового відшкодування не було додано відомостей про вчинене кримінальне правопорушення водієм забезпеченого транспортного засобу.

Представник відповідача зазначає, що відповідно до ст. 36.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» перебіг строку для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплати, встановлений цією ж нормою, припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням законної сили. Про набрання вироком Прилуцького міськрайонного суду від 30 вересня 2022 року законної сили страховій компанії стало відомо лише в день отримання позовної заяви 15 лютого 2023 року, і лише після перевірки обґрунтованості заявлених витрат на лікування відповідачем здійснено виплату страхового відшкодування до ухвалення судового рішення 23 травня та 21 липня 2023 року. Отже прострочення виконання грошового зобов`язання відсутнє, у зв`язку з чим нарахування штрафних санкцій є незаконним.

Вважає неправильним вирішення судом першої інстанції питання щодо стягнення судових витрат у справі, оскільки без урахування залишилось те, що складність цієї справи є незначною, не вимагала опрацювання значного обсягу нормативно-правового матеріалу; адвокат Денисенко С.В. представляв інтереси потерпілої ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, отже додатково не витратив час на вивчення обставин справи; відповідач визнав позовні вимоги та здійснив доплату страхового відшкодування під час судового розгляду. Вважає, що суд не дотримався принципу співмірності, оскільки стягнуті витрати на правову допомогу становлять майже 50 % ціни позову. Відповідач не отримував детального опису виконаних адвокатом робіт, що унеможливило подання заперечень щодо їх вартості, а стороною позивача не надано доказів на підтвердження оплати гонорару адвокату. Указує, що судом не враховано правові висновки Верховного Суду стосовно визначення належного до відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник позивачки адвокат Денисенко С.В., посилаючись на порушення процесуальних норм та неправильне застосування норм матеріального права, не погоджуючись з рішенням суду в частині вирішення вимог про стягнення моральної шкоди, завданої простроченням виплати страхового відшкодування, в розмірі 2 000 грн, а також в частині відмови у нарахуванні 3 % відсотків річних, пені та інфляційних втрат на суму боргу до моменту виконання рішення, просить його в цій частині скасувати та ухвалити щодо наведених вимог нове рішення, яким їх задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновку районного суду про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди, завданої простроченням виплати страхового відшкодування. Позивачка зазначає, що суд, правильно встановивши факт невиплати страхового відшкодування з вини страхової компанії, безпідставно проігнорував, що затягування відповідачем виплати завдало позивачці значних душевних хвилювань, оскільки від своєчасного отримання страхового відшкодування залежало подальше лікування та реабілітація її дочки. Протиправна бездіяльність страховика змусила позивачку докладати додаткових зусиль для пошуку грошових коштів та звертатись до адвоката, що негативно впливало на її психологічний стан.

Наголошує на тому, що відповідач умисно зволікав із прийняттям будь-якого рішення і лише у грудні 2022 року надіслав позивачці запит щодо надання додаткової інформації, хоча міг особисто звернутися до її безпосередніх розпорядників. Те, що більшу частину витрат на лікування відшкодовано відповідачем після звернення до суду, але до ухвалення судового рішення, лише підтверджує протиправність дій страховика та визнання ним протиправної поведінки.

Зазначає, що у рішенні не наведено мотивів відмови у стягненні штрафних санкцій за весь період невиплати 2 259,62 грн страхового відшкодування та їх подальшого нарахування до моменту виконання рішення, що передбачено ч. 10 ст. 265 ЦПК України.

У наданому відзиві представник відповідача, вважаючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованими, а рішення суду в частині вимог, що оскаржуються позивачкою, законним і справедливим, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. Зазначає, що питання відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому, врегульовано ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і цю моральну шкоду у передбаченому законодавством розмірі 5 % від страхової виплати виплачено страховиком у добровільному порядку, що підтверджується платіжними інструкціями від 23 травня 2023 року та від 21 липня 2023 року, за якими сплачено 15 545,18 грн страхової виплати та 777,26 грн моральної шкоди.

Вважає помилковими посилання позивачки на необхідність застосування правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15, оскільки у цій справі заявнику відмовлено у відшкодуванні моральної шкоди, нібито спричиненої невиплатою страхового відшкодування, у зв`язку із недоведеністю та безпідставністю такої вимоги.

Не погоджується з доводами ОСОБА_1 щодо застосування приписів ч. 10 ст. 265 ЦПК України, зазначаючи, ця стаття є нормою процесуального права та не містить імперативного характеру, тому обов`язку задовольнити вимогу про автоматичне нарахування заявлених сум до моменту виконання рішення у суду не виникло.

У поданих додаткових письмових поясненнях представник позивачки адвокат Денисенко С.В., не погоджуючись з доводами відповідача, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТДВ «СК «Гардіан». Зазначає, що виплачені страховиком 21 липня 2023 року грошові кошти не стосуються виплат, що були предметом позову, оскільки цю виплату здійснено на відшкодування додаткових витрат на лікування дитини, які понесено позивачкою вже після звернення до суду.

Указує, що навіть дізнавшись 15 лютого 2023 року про ухвалений у кримінальній справі вирок, відповідач продовжував затримувати виплату страхового відшкодування до 23 травня 2023 року та провів його виплату не в повному розмірі. Кримінальне провадження стосувалось притягнення до кримінальної відповідальності водія, що скоїв ДТП. Виплата страхового відшкодування не залежала від ухвалення вироку у кримінальній справі, оскільки визнання чи невизнання водія винуватим у ДТП не впливало на обов`язок страховика здійснити відшкодування завданої водієм майнової шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , належить залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ТДВ «СК «Гардіан» задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції в повній мірі таким вимогам не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що страхове відшкодування за шкоду, завдану лікуванням потерпілої в ДТП особи, не може ставитись в залежність від набрання законної сили рішенням у кримінальному провадженні. В матеріалах справи відсутні докази щодо наявності умислу потерпілої у скоєнні ДТП або непереборної сили. Оскільки відповідачем презумпцію вини заподіювача шкоди не спростовано, шкода підлягає відшкодуванню страховиком.

Суд зазначив, що, беручи до уваги юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Районний суд дійшов висновку, що чеками підтверджено витрати, пов`язані з лікуванням, у сумі 17 697,20 грн. 5 % моральної шкоди від даної суми, яка підлягала сплаті відповідачем, становить 884,86 грн, тому загальна сума страхового відшкодування становить 18 582,06 грн. Під час розгляду справи страховиком двома платежами сплачено позивачці 14 441,99 грн (13754,28 грн витрат на лікування та 687,71 грн 5% моральної шкоди) та 1 880,45 грн (1 790,90 грн витрат на лікування та 89,55 грн 5% моральної шкоди), тому стягненню підлягають не відшкодовані витрати на лікування потерпілої в сумі 2 152,02 грн та 5 % моральної шкоди 107,60 грн. За прострочення виплати страхового відшкодування у сумі 14 441,99 грн, яке тривало з 12 грудня 2022 року по 23 травня 2023 року, з відповідача підлягає стягненню 3 204,93 грн пені, 646,52 грн інфляційних втрат та 192,30 грн 3 % річних; за прострочення виплати страхового відшкодування у сумі 1 880,45 грн, яке тривало з 12 грудня 2022 року по 21 липня 2023 року, з відповідача слід стягнути 569,28 грн пені, 99,90 грн інфляційних втрат та 34,16 3 % річних, що разом становить 4 747,09 грн.

Районний суд відхилив надану відповідачем платіжну інструкцію № 175677 від 31 травня 2023 року, зазначивши, що грошові кошти в сумі 3 574,94 грн сплачені на відшкодування додаткових витрат придбання ортопедичних устілок.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди, завданої затягуванням виплати страхового відшкодування, суд, пославшись на ст. 1167 ЦК України, виходив із засад розумності, виваженості, справедливості, зазначивши, що відповідачем більша частина витрат на лікування вже відшкодована до ухвалення судового рішення.

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10 000 грн, суд першої інстанції виходив з доведеності таких вимог і відсутності підстав для зменшення розміру заявлених витрат. Суд врахував принципи співмірності та розумності судових витрат та їх розміру, складність справи та участь адвоката Денисенка С.В. у двох судових засіданнях.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення страхового відшкодування, що включає в себе моральну шкоду, а також пені, інфляційних втрат та 3 % річних за увесь час прострочення виплати страхового відшкодування.

У справі встановлено, що позивачка має неповнолітню дитину дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8).

18 листопада 2021 року, близько 16 год, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки FORD FOCUS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись проїзною частиною вул. Перемоги в м. Прилуки у напрямку вул. Київська, порушив вимоги п. 12.3 ПДР України, в результаті по вул. Перемоги, 119 у м. Прилуки здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка переходила проїзну частину вул. Перемоги. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої малогомілкової кістки нижній третині, закритого перелому внутрішньої кісточки правої великогомілкової кісточки з ушкодженням міжкістної мембрани, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки FORD FOCUS, реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована ТДВ «СК «Гардіан» за полісом № 205657427 (а.с. 21).

За фактом ДТП до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 0001197 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

18 листопада 2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зверталася амбулаторно до відділення екстреної медичної допомоги з діагнозом: закритий перелом н/з правої малогомілкової кістки, перелом медіальної кісточки зі зміщенням, що підтверджується повідомленням КНП «Прилуцька центральна міська лікарня» від 11 січня 2022 року (а.с. 10).

У зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» з 19 листопада по 10 грудня 2021 року, з 19 по 21 січня 2022 року та з 27 червня по 01 липня 2022 року, що підтверджується виписками з медичної карти стаціонарного хворого № 7875, № 439, № 2371 (а.с. 11, 12, 13).

Згідно з листком лікарського призначення медичної карти стаціонарного хворого № 7875 дитині були зроблені призначення: атропін, димедрол, інфулган, морфін, натрію хлорид (фіз. розчин), L-лізін есцінат, папаверин, лазекс, цефтріаксон. Згідно з листком лікарського призначення медичної карти стаціонарного хворого № 439 дитині призначалося: цефтріаксон, інфулган, дексалгін. Згідно з листком лікарського призначення медичної карти стаціонарного хворого № 2371 дитині призначалося: атропін, димедрол, анальгін. 01 вересня 2022 року ОСОБА_2 зверталася до лікарні на амбулаторний огляд (а.с. 77).

На лікування, придбання лікарських засобів та виробів медичного призначення згідно з наданими чеками та квитанціями позивачкою витрачено 17 819,19 грн (а.с. 14-18).

12 вересня 2022 року ОСОБА_1 в інтересах потерпілої ОСОБА_2 звернулася до ТДВ «СК «Гардіан» із заявою щодо виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю внаслідок ДТП (а.с. 23). Заяву скеровано страховику на електронну і поштову адресу та отримано адресатом (а.с. 24-27).

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 вересня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України засудженого звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком 1 рік. Цим же вироком з обвинуваченого стягнуто моральну шкоду у розмірі 70 000 грн, що не охоплюється страховою виплатою (а.с. 19-20).

Листом від 08 грудня 2022 року № 08/12/22/4 ТДВ «СК «Гардіан», з посиланням на п. 24.1 ст. 24,п. 33-1.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для з`ясування обставин страхової справи та визначення справедливого розміру страхового відшкодування запропонувало позивачці надати: рішення суду по кримінальній справі стосовно ДТП; рішення слідства по кримінальній справі; витяг з ЄРДР; рахунок-фактуру ФОП ОСОБА_8 на придбання набору остеосинтезу та рахунок-фактуру ФОП ОСОБА_9 на придбання бандажу (а.с. 37).

23 травня 2023 року ТДВ «СК «Гардіан» перерахувало ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 14 441,99 грн (в тому числі 687,71 грн 5 % моральної шкоди), що підтверджується копією платіжної інструкції № 174845 від 23 травня 2023 року (а.с. 107). Відповідно до інших копій платіжних інструкцій № 180980 від 21 липня 2023 року та № 175677 від 31 травня 2023 року ТДВ «СК «Гардіан» перерахувало позивачці грошові кошти в сумі відповідно 1 880,45 грн та 3 574,94 грн у відшкодування витрат на лікування (а.с. 108, 109).

Звернувшись з позовом про стягнення страхового відшкодування шкоди, завданої здоров`ю неповнолітньої дитини внаслідок ДТП, ОСОБА_1 зазначала, що пригода сталася з вини водія ОСОБА_5 , цивільно-правову відповідальність якого застраховано у ТДВ «СК «Гардіан», проте страхових не виплатив страхове відшкодування, а отже, керуючись положеннями ст. 625, 1187 ЦК України, ст. 22, 23, 24, 26 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просила відшкодувати шкоду, пов`язану з лікуванням неповнолітньої дочки, моральну шкоду, завдану дочці у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час ДТП, а також пеню, інфляційні втрати та 3 % річних за увесь час прострочення виплати страхового відшкодування та моральну шкоду, завдану простроченням виплати страхового відшкодування.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Статтею 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана зі смертю потерпілого (п. 23.1 ст. 23 Закону).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

За змістом ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Крім того, згідно зі ст. 26 Закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

У пункті 35.1 ст. 35 Закону зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.

За приписами ст. 36.2 Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Проаналізувавши наведені норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки, про стягнення з ТДВ «СК «Гардіан» страхового відшкодування, заподіяного ушкодженням здоров`я; моральної шкоди, завданої у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час ДТП; а також пені, інфляційних втрат та 3 % річних за увесь час прострочення виплати страхового відшкодування.

У зв`язку з отриманням внаслідок ДТП тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» з 19 листопада по 10 грудня 2021 року, з 19 по 21 січня 2022 року та з 27 червня по 01 липня 2022 року.

12 вересня 2022 року ОСОБА_1 в інтересах потерпілої ОСОБА_2 звернулася до ТДВ «СК «Гардіан» із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю внаслідок ДТП.

Винність дій водія ОСОБА_5 у порушенні ПДР України встановлена вироком Прилуцького міськрайонного суду від 30 вересня 2022 року.

Листом від 08 грудня 2022 року ТДВ «СК «Гардіан» для з`ясування обставин страхової справи та визначення справедливого розміру страхового відшкодування запропонувало позивачці надати документи, передбачені п. 24.1 ст. 24, п. 33-1.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На день звернення з цим позовом ТДВ «СК «Гардіан» страхового відшкодування позивачці не виплатило.

На підтвердження витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілої, придбання лікарських засобів та виробів медичного призначення її законний представник позивачка ОСОБА_1 надала до суду оригінали фіскальних чеків та копії квитанцій на загальну суму 17 819,19 грн.

Під час розгляду справи ТДВ «СК «Гардіан» двома платежами сплатило ОСОБА_1 в рахунок страхового відшкодування: 23 травня 2023 року 14 441,99 грн, з яких 687,71 грн становлять 5 % моральної шкоди, та 21 липня 2023 року 1 880,45 грн, з яких 89,55 грн 5 % моральної шкоди. Надану відповідачем платіжну інструкцію № 175677 від 31 травня 2023 року про виплату позивачці 3 574,94 грн суд обґрунтовано відхилив, оскільки ці кошти сплачені поза межами заявлених ОСОБА_1 вимог та мають інше призначення.

Районний суд, дослідивши усі надані позивачкою на підтвердження понесених витрат докази, дійшов висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що наданими письмовими доказами підтверджені витрати, пов`язані саме з лікуванням потерпілої, на суму 17 697,20 грн. Наведена сума сторонами не оспорюється. Враховуючи сплачені відповідачем суми страхового відшкодування, суд першої інстанції правильно указав, що стягненню підлягають не відшкодовані витрати на лікування потерпілої в сумі 2 152,02 грн та 5 % моральної шкоди від даної суми 107,60 грн, що в загальному розмірі становить 2 259,62 грн.

Оскаржуючи рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних, відповідач указував, що не допустив прострочення виплати страхового відшкодування, зазначивши, що строк прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування був зупинений, оскільки про набрання вироку суду від 30 вересня 2022 року законної сили відносно водія автомобіля страхова компанія дізналася лише 15 лютого 2023 року, отримавши позовну заяву. Такі твердження відповідача відхиляються апеляційним судом, виходячи з наступного.

Заяву про виплату страхового відшкодування позивачка скерувала до ТДВ «СК «Гардіан» як в електронному, так і в письмовому вигляді. Відповідачем не заперечується отримання заяви ОСОБА_1 12 вересня 2022 року. Таким чином строк прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплати, відповідно до п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», спливав 11 грудня 2022 року. Відповідач не вчинив дій щодо виплати позивачці страхового відшкодування.

Як правильно зазначив суд першої інстанції у рішенні, ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Тобто цивільна (майнова) відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, настає незалежно від наявності вини володільця такого джерела. У даному випадку водієм автомобіля шкода була заподіяна пішоходу, тому цивільно-правова відповідальність водія настає незалежно від наявності чи відсутності підстав для притягнення його до кримінальної відповідальності.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що здійснення страхового відшкодування за шкоду, завдану лікуванням потерпілої в ДТП особи, не може ставитись в залежність від набрання законної сили рішенням у кримінальному провадженні.

Крім того, апеляційний суд виходить з того, що страхова компанія не повідомляла ОСОБА_1 про зупинення строку, встановленого п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Листом від 08 грудня 2022 року страховик повідомив заявницю про необхідність надати потрібні документи, в тому числі й рішення слідства чи суду, прийнятого у кримінальній справі. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що обвинувальний вирок Прилуцького міськрайонного суду від 30 вересня 2022 року, з яким відповідач пов`язує зупинення строку виплати страхового відшкодування, постановлено судом через 18 днів після звернення ОСОБА_10 до відповідача з відповідною заявою.

Дійшовши висновку про доведеність факту прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика, суд першої інстанції, правильно застосувавши приписи ст. 510, 526, 625, 992 ЦК України, п. 36.5 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на законних підставах стягнув з ТДВ «СК «Гардіан» за прострочення виплати страхового відшкодування у сумі 14 441,99 грн, яке тривало з 12 грудня 2022 року по 23 травня 2023 року, 3 204,93 грн пені, 646,52 грн інфляційних втрат та 192,30 грн 3% річних; за прострочення виплати страхового відшкодування у сумі 1 880,45 грн, яке тривало з 12 грудня 2022 року по 21 липня 2023 року, 569,28 грн пені, 99,90 грн інфляційних втрат та 34,16 грн 3 % річних, що загалом становить 4 747,09 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи позивачки про те, що суд безпідставно відмовив у стягненні відсотків, пені та інфляційних втрат за весь період невиплати 2 259,62 грн страхового відшкодування, яке стягнуто на її користь за рішенням суду, та їх подальшому нарахуванні до моменту виконання рішення, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

З аналізу наведеної норми вбачається, що суд наділений правом, а не обов`язком у рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Наведена вище стаття є нормою процесуального права і не містить імперативного характеру. Оскільки у суду відсутній обов`язок задовольняти вимогу щодо автоматичного нарахування штрафних санкцій до моменту виконання судового рішення, районний суд правомірно не відобразив у резолютивній частині рішення про нарахування відсотків, пені та інфляційних втрат за весь період невиплати 2 259,62 грн страхового відшкодування.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, завданої затягуванням виплати страхового відшкодування, ОСОБА_1 наголошувала на тому, що несвоєчасна виплата коштів страховиком спричинила значних душевних хвилювань, оскільки протиправна бездіяльність страховика змусила докладати додаткових зусиль для пошуку грошових коштів та звернення до адвоката, що негативно впливало на її психологічний стан.

Апеляційний суд виходить з того, що позивачкою ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді належними доказами не доведено наведених нею обставин причинного зв`язку між неправомірними діями страховика та спричиненою моральною шкодою. Суд першої інстанції правильно зазначив, що майже все страхове відшкодування позивачці сплачено страховою компанією до постановлення судового рішення. Строк виплати коштів за її заявою настав 12 грудня 2022 року, а перший переказ страховик здійснив 23 травня 2023 року, тобто через 5 місяців. Суд відхиляє посилання ОСОБА_1 на те, що протиправна бездіяльність відповідача змусила її докладати додаткових зусиль для пошуку коштів та врегулювання фінансового становища, оскільки витрати на лікування доньки нею понесені раніше, що підтверджується наданими чеками та квитанціями. Понесені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу відшкодовуються додатково при вирішенні справи по суті і не являються підставою для висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ТДВ «СК «Гардіан» щодо необґрунтованості визначеного судом до стягнення на користь позивачки розміру витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн, колегія суддів виходить з такого.

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно із ч. 1 ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

За змістом ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з приписами ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постановах від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 навів правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Аналогічні висновки викладені й в постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 456/456/20, від 01 листопада 2022 року у справі № 757/24445/21-ц, від 17 листопада 2022 року у справі № 687/35/21, від 11 січня 2023 року у справі № 479/475/21.

Визначаючи суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Втім, незалежно від того, яким є порядок обчислення гонорару, форма та строки його сплати, важливо, щоб його розмір відповідав визначеним процесуальним кодексом критеріям співмірності. А саме: складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт; ціні позову та/або значенню справи для сторони, в тому числі впливу вирішення справи на репутацію сторони або публічного інтересу до справи.

Представництво інтересів ОСОБА_1 в суді першої інстанції адвокат Денисенко С.В. здійснював на підставі укладеного між ними договору про надання правничої допомоги від 17 жовтня 2022 року № 17/10/22 та ордеру на надання правничої (правової допомоги) серії СВ № 10255225 від 26 грудня 2022 року (а.с. 28, 29).

У позові ОСОБА_1 просила стягнути з ТДВ «СК «Гардіан» на її користь судові витрати в повному обсязі, визначивши попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн за консультацію, збір доказів, підготовку та подання позову до суду, а також додатково понесені витрати у зв`язку з розглядом справи, які залежатимуть від кількості судових засідань із розрахунку 1 500 грн за кожне судове засідання, та 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожну годину часу, витраченого на складання процесуальних та інших документів.

Відповідно до акту виконаних робіт від 26 грудня 2022 року адвокат надав, а ОСОБА_1 прийняла надані їй послуги з правничої допомоги, що визначені у п. 1 Протоколу погодження договірної ціни за надання послуг, загальна вартість яких складає 7 000 грн (а.с. 31).

З матеріалів цивільної справи вбачається, що адвокатом Денисенком С.В., крім складання позовної заяви, до суду подавалися процесуальні документи: заява про проведення підготовчого засідання за відсутності позивачки (а.с. 36), клопотання про приєднання доказів (а.с. 76), також він брав участь у судових засіданнях від 18 травня 2023 року, яке тривало 26 хв (а.с. 84), та від 06 вересня 2023 року тривалістю 1 год 23 хв (а.с. 113).

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача про те, що адвокат Денисенко С.В. представляв інтереси потерпілої ОСОБА_1 у ході розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на стороні потерпілої, тобто був всебічно обізнаний з обставинами цієї справи, що позбавило його необхідності витрачати додатковий час на їх вивчення. Крім цього, практика розгляду даних спорів є усталеною, отже її вивчення також не потребує значного обсягу часу.

Є слушними посилання відповідача на те, що ціна позову становить 20 710,15 грн (18 710,15 грн страхового відшкодування та 2 000 грн моральної шкоди), а розмір витрат на професійну правничу допомогу судом визначено у сумі 10 000 грн, тобто становить 50 % ціни позову, що не є співмірним.

Крім того, здійснюючи розподіл судових витрат, суд першої інстанції залишив поза увагою часткове задоволення позову та не застосував принцип пропорційності.

Виходячи з наведеного вище та беручи до уваги об`єм та зміст складеного адвокатом позову (а.с. 1-6) та його участь у судових засіданнях, співмірність наданих адвокатом послуг зі складністю справи, колегія суддів вважає необхідним зменшити розмір стягнутих на користь позивачки витрат на правову допомогу до 6 000 грн. Саме такий розмір буде відповідати критеріям реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру.

Беручи до уваги наведене вище, апеляційний суд відповідно до п. 4. ч. 1 ст. 376 ЦПК України вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції в частині визначеного до стягнення на користь позивачки розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, зменшивши його з 10 000 грн до 6 000 грн, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТДВ «СК «Гардіан» підлягає частковому задоволенню, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. ст. ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 вересня 2023 року в частині визначеного судом до стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , розміру судових витрат у справі змінити, зменшивши їх суму з 10 000 грн до 6 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: О.Є. Мамонова

О.І. Онищенко