Справа № 676/6542/23
Номер провадження 2/676/425/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2024 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області

в складі головуючої судді - Шевцової Л.М.

з участю секретаря судового засідання Сопрун С.В.

відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кам`янець-Подільському цивільну справу № 676/6542/23 за позовом Товариства з Обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

20.09.2023 року ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою суду від 25.09.2023 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі.

20.10.2023 року ОСОБА_1 надіслала відзив на позовну заяву.

Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Обгрунтовуючи позовні вимоги представник позивача Горшкодер В.І., який діє за довіреністю у порядку передоручення від 11.09.2023 року, вказує що 16.09.2021 року між ТзОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС, та ОСОБА_1 , було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 0798-2512, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким відповідачка була попередньо ознайомлена.

Відповідно до умов Кредитного договору ОСОБА_1 було надано кредит для задоволення особистих потреб, в сумі 10 000,00 грн.; строком на 300 днів; зі ставкою 3,00 % в день.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 70 710,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача .

Представник позивача Хорошенко Т.Б., яка діє на підставі довіреності від 31.08.2023 року, надіслала клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що з викладеними в позові обставинах не погоджується, оскільки вказаної суми коштів не отримувала, означений Договір не підписувала, заборгованості за Договором не визнає.

Заслухавши відповідачку, вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач вказує 22.08.2022 року між ТзОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС, та ОСОБА_1 було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1078-3747.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» - зазначено, що електронний

договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну

або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлення в електронній формі.

Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір

за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути

підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі

електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Проте, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що саме ОСОБА_1 підписано електронним цифровим підписом електронний правочин - Кредитний договір 0798-2512 від 16.09.2021 року з позивачем, враховуючи те, що особистий ключ має властивості прихованого файлу, в якому відображається, зокрема, повне ім?я, номер сертифікату, початок строку дії та завершення строку дії.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей про сертифікацію ключа ЕЦП відповідачки, відомостей про особистий ключ підписувача, який має відповідати відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

Відсутність вказаних доказів не може свідчити про дійсне укладення між сторонами договору кредиту за допомогою використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

Позивачем у позові вказується що ним долучаються документи що підтверджують перерахування кредитних коштів - копію Витягу з реєстру банків та копію Довідки про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи. Оскільки відповічка коштів не отримувала тому вважає що означені докази не можуть об?єктивно та достовірно вказувати на отримання нею відповідної суми коштів.

У позовній заяві позивач зазначає, що ним виконано умови електронного договору про відкриття кредитної лінії № 0798-2512 від 16.09.2021 року у повній мірі, однак жодних доказів на підтвердження виконання умов договору позивачем суду не подано.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України, позивач зобов?язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Долучені до позовної заяви копія Витягу з реєстру банків та копія Довідки про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи, не засвідчує виконання позивачем взятих на себе зобов`язань. Інших доказів у підтвердження заявленої до стягнення суми позивачем суду не подано.

Одним із основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України)

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов?язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення

між сторонами кредитного договору, виконання його умов зі сторони кредитодавця та прострочення позичальником зобов?язання, а на відповідача - обов?язок спростувати розмір заявленої до стягнення заборгованості.

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі N? 161/16891/15-ц (провадження N?61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі N? 200/5647/18 (провадження N? 61-9618св19), від 25 травня

2021 року у справі N? 554/4300/16-ц (провадження N? 61-3689св21), від 26 травня 2021 року у справі N? 204/2972/20 (провадження N? 61-168св21), від 13 жовтня 2021 року у справі М?

209/3046/20 (провадження N? 61-9207св21), від 01 грудня 2021 року у справі N? 175/35/16-ц (провадження N? 61-648св21).

Таким чином, на переконання відповідачки, оскільки позивачем у справі не доведено належними та допустимими доказами факту передачі ОСОБА_1 у власність як позичальникові грошових коштів (ст.ст. 1046, 1047 ЦК України), правові підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Крім того, позивачем не доведено також і факту укладання між нами Кредитного договору 0798-2512 від 16.09.2021 року, а надана копія начебто погодженого договору містить норми які порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір обов?язково має укладатись у письмовій формі (ст. 1055

ЦК України); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов?язані з його нікчемністю.

При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених ч.1 ст. 215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК України).

Згідно із ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Із наданих позивачем сум розрахунку заборгованості, розмір нарахованих відсотків, значно перевищує (в шість разів) розмір заборгованості за начебто наданим кредитом, що опосередковано вказує на порушення істотного дисбалансу договірних прав .

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначений (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов?язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов?язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов?язань, прийнятих його

агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержуе за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов?язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов?язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 16 січня 2013 року № 6-161ц12, відповідно до ч.ч.1 та 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За положеннями ч.1, п. 7 4.3, 4.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З надоного відповідачкою, скреншоту CreditKasa від 16.09.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 договір погасила в повному обсязі, угода закрита і вона може знову скористуватися послугами позивача та отримати до 20 000 грн. за декілька хвилин.

Виходячи з викладеного, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності. Надає оцінку як зібраним усправі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 268 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В позові Товариства з Обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0798-2512 від 16.09.2021 року в розмірі 70 710,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 10 000,00 грн.; прострочена заборговіаність за нарахуваними процентами - 60 710,00 грн. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги

всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його

проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08 лютого 2024 року.

Суддя Кам`янець-Подільського

міськрайсуду Л. М. Шевцова