Постанова

Іменем України

30 січня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/2480/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ірпінськогоміського суду Київської області

від 05 жовтня 2023 року

в складі судді Кухленка Д. С.

у цивільній справі №367/5914/23 Ірпінського міського суду Київської області

за позовом ОСОБА_2

ОСОБА_1

про розірвання шлюбу

У С Т А Н О В И В:

В серпні 2023 року ОСОБА_2 , посилаючись на те, що протягом останніх років сімейні відносини з ОСОБА_1 погіршилися, через непорозуміння, різні погляди на життя, вони втратили почуття любові один до одного, у зв`язку з чим примирення та подальше збереження шлюбу неможливе, а також буде суперечити її інтересам, звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 05 жовтня 2023 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 13 грудня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на те, що рішення є необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права; судом неповно з'ясовано обставини справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не забезпечив його участь в судовому засіданні, не встановив обставини, які підтверджували б неможливість збереження шлюбу, не врахував наявність у сторін малолітньої дитини, не вжив заходів до примирення подружжя.

За наведених обставин, просив скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 05 жовтня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким встановити строк для примирення подружжя терміном три місяці.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився.

Позивачка, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася. Подала заяву, в якій просила апеляційну скаргу залишити без задоволення та розгляд справи проводити за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду зроблений на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих сторонами доказів та відповідає вимогам закону, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 13 грудня 2002 року перебували у шлюбі, який зареєстровано у реєстрації актів громадянського стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка повнолітня та проживає окремо, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом з матір'ю.

Частиною 1 ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин.

Відповідно до ст. 105, 110 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до положень ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В позовній заяві ОСОБА_2 зазначила, що протягом останніх років між нею та відповідачем сімейні стосунки погіршилися через систематичні непорозуміння, різні погляди на життя, несумісні звички та характери, сумісне життя та збереження шлюбу є неможливим. Також зазначила, що вони втратили почуття любові та поваги один одного вже багато років, її рішення про розірвання шлюбу є остаточним, оскільки вони з відповідачем неодноразово намагалися примиритися, але безрезультатно. А тому збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам дітей.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, врахував наявність у сторін малолітньої дитини та відсутність спору щодо її місця проживання, у зв`язку із чим, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність правових підстав для його розірвання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано наявність малолітньої дитини у сторін.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом в порушення вимог ст. 111 СК України не вжито заходів до примирення подружжя та надання сторонам строку на примирення, враховуючи наступне.

У відповідності до положень статті 111 СК України, суд повинен вживати заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом статті 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи та надання сторонам строку на примирення.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено частиною сьомою статті 240 ЦПК України.

Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18).

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, врахував наявність у сторін малолітньої дитини, а також те, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача; врахував конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права, яке полягає в ненаданні часу для примирення подружжя, є необґрунтованим, а тому не може бути підставою для скасування рішення.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд не забезпечив участь відповідача в судовому засідання, оскільки як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 в день судового засідання подав заяву до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності та зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу (а. с. 19).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 376 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 05 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська