ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7632/22 Номер провадження 22-ц/814/1106/24Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Полтави від 27 жовтня 2023 року (час ухвалення судового рішення з 13:35:30 год по 13:52:51 год; дата виготовлення повного тексту судового рішення - 01 листопада 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Полтавської обласної ради про оскарження рішення щодо встановленого психіатричного діагнозу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

установив:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким скасувати рішення, а саме встановлений діагноз психіатричного захворювання ОСОБА_1 «маревний (шизофреноподібний) розлад органічного походження», що встановлений Комунальним підприємством «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради».

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив лікування в медичному закладі КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради». Після лікування в зазначеному закладі відповідно до виписки з історії хвороби від 01.07.2017 року йому зазначений діагноз: «шизофреноподібний розлад органічного походження з епісиндромом, вестибулоатоктичним, інсомничним синдромом».

З 17.07.2018 року по 30.07.2018 року він знову проходив госпіталізацію у даному медичному закладі та був виписаний з діагнозом: «маячний розлад органічного походження внаслідок контузії головного мозку, токсичної та дисциркулярної енцефалопатії, стан становлення ремісії». Рішенням ЛКК від 24.02.2022 року був знятий з динамічного нагляду у зв`язку з явищами ремісії.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 27 жовтня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Полтавської обласної ради про оскарження рішення щодо встановленого психіатричного діагнозу відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд не дав належної оцінки тій обставині, що відповідач фактично відмовився проводити перегляд раніше встановленого діагнозу, ігноруючи неодноразові прохання (заяви) позивача.

Висновок суду про те, що позивач оскаржує рішення ВЛК від 15 серпня 2022 року є хибним, оскільки позивач не згоден із діагнозом, який був йому встановлений з 2017 року.

Вирішуючи спір, суд не дав жодної оцінки висновку судової психіатричної експертизи №400 від 03 травня 2023 року, яким встановлено, що діагноз: «маревний (шизофреноподібний) розлад органічного походження» не відповідає дійсності.

З посиланням на ст.32 ЗУ «Про психіатричну допомогу» стверджується, що позивач має право оскаржити безпосередньо до суду встановлений йому діагноз.

Відзив на апеляційну скаргу судом не отриманий.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в період з 18.01.2017 року по 10.02.2017 року проходив лікування в Полтавській обласній клінічній лікарні ім. А.Ф. Мальцева. Після виписки йому встановлений діагноз: «шизофреноподібний розлад органічного походження з епісиндромом, вестибулоатоктичним, інсомничним синдромом».

З довідки військово-лікарської комісії №59 від 15.08.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 проведено медичний огляд позаштатної ВЛК КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги ПОР» та встановлено діагноз: «маревний (шизофреноподібний) розлад органічного походження, стан ремісії. Захворювання не пов`язане з проходженням військової служби».

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №400 від 03 травня 2023 року діагноз, який був встановлений у КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги ПОР», де ОСОБА_1 проходив обстеження з 21 липня 2022 року по 19 серпня 2022 року, а саме : «Маревний (шизофреноподібний) розлад органічного походження», не відповідає дійсності. ОСОБА_2 на той час і на час даного обстеження страждав та страждає на психічні і поведінкові розлади внаслідок сумісного вживання наркотиків та використання інших психоактичних речовин, стан стійкої ремісії.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що фактично позовні вимоги зводяться до незгоди позивача з рішенням військово-лікарської комісії. Дане рішення позивач може оскаржити, якщо він вважає, що у рішенні комісії не відображений реальний стан його здоров`я та звернутись із заявою з проханням переглянути вказане рішення вищою ВЛК.

За результатом розгляду скарги ВЛК переглядає оскаржувану постанову або може направити на повторний (контрольний) медичний огляд. Потім позивачу надають новий висновок про стан здоров`я, який і буде братися до уваги. У спірних та складних випадках право на винесення остаточного рішення залишається за Центральною військово-лікарською комісією (ЦВЛК). Оскаржити рішення ВЛК виключно за медичними показниками неможливо, адже це не входить в компетенцію суду. Але суд може встановити порушення процедури проведення військово-лікарської комісії та на цій підставі скасувати таке рішення ВЛК. Також він може зобов`язати провести повторний медичний огляд та дообстеження позивача у випадку відмови відповідної ВЛК їх проводити. Судом встановлено, що позивач не оскаржував рішення ВЛК у встановленому законом порядку. Скасування встановленого лікарською комісією діагнозу не входить до компетенції суду.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Захист цивільних прав це дії з попередження, припинення порушення прав або відновлення порушених прав громадян і організацій.

Будь-яка особа має право на захист свого права та інтересу, що не суперечить принципам цивільного законодавства, вимогам справедливості, сумлінності, розумності.

Спосіб захисту суб`єктивних цивільних прав це закріплені законом матеріально-правові засоби примусового характеру, за допомогою яких провадиться відновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.

Захист суб`єктивних цивільних прав та інтересів здійснюється в передбаченому законом порядку, тобто за допомогою застосування належної форми, засобів і способів захисту.

Законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

Порушення права - це наслідок протиправної поведінки протилежної сторони, чиїми діями завдано шкоду правам та інтересам особи.

Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи суб`єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права.

Оспорювання це наявність спору між учасниками цивільно-правових відносин про приналежність чи відсутність права в однієї із сторін .

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України та частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 03 березня 2020 року (справа № 727/7748/16-ц) викладені такі висновки щодо застосування норми права у спірних правовідносинах.

«Відповідно до частини другої статті 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку.

У частині першій статті 32 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність осіб, які порушують права, свободи та законні інтереси громадян при наданні їм психіатричної допомоги, можуть бути оскаржені, за вибором цих громадян, до власника психіатричного закладу або власника психоневрологічного закладу для соціального захисту чи спеціального навчання, або уповноваженого ними органу, або до вищестоящих органів (вищестоящих посадових осіб), або безпосередньо до суду.

У постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-2227цс16 вказано, що «положеннями статті 32 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що до власника психіатричного закладу або власника психоневрологічного закладу для соціального захисту чи спеціального навчання, або уповноваженого ними органу, або до вищестоящих органів (вищестоящих посадових осіб), або до суду можуть бути оскаржені саме рішення, дії чи бездіяльність осіб, які порушують права свободи та законні інтереси громадян при наданні їм психіатричної допомоги. Юридичним актом, який може бути оскарженим у судовому порядку, є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий у межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин, має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб`єктів. Медична документація таким критеріям не відповідає.

Отже, за системним аналізом положень статті 16 ЦК України та статті 32 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа або її представник може оскаржити лише рішення, дії та бездіяльність осіб, які порушили її права на психіатричну допомогу. Інших способів захисту права законодавством не передбачено.»

Як слідує зі змісту позовної заяви і апеляційної скарги, позивач не згоден із діагнозом, який був встановлений йому у 2017 році, вважаючи його помилковим, при цьому позивачем не заявлено обґрунтованих вимог про визнання незаконними дій (бездіяльності), рішень відповідача з огляду на визначений законом порядок (процедуру) проведення оглядів, обстеження, лікування, встановлення діагнозу, тощо, та не надано відповідних доказів у підтвердження зазначених обставин.

Суд першої інстанції обґрунтовано висновував про те, що у разі незгоди із рішенням ВЛК, яким як стверджує сам позивач, підтверджений діагноз, встановлений йому з 2017 року, він вправі оскаржити рішення ВЛК за встановленою процедурою.

Окрім того, відповідно до ст.25 ЗУ «Про психіатричну допомогу» ОСОБА_1 має право на альтернативний психіатричний огляд.

Як слідує із пояснень ОСОБА_1 та його представника у суді апеляційної інстанції, суть незгоди позивача із поставленим йому у 2017 році діагнозом зводиться до того, що, встановлюючи такий діагноз, лікувальний заклад (лікарі) не пов`язав його із участю позивача у бойових діях під час АТО з 2014 по 2015 рік, тобто позивач вважає, що стан його психічного здоров`я є наслідком травм (як фізичних, так і моральних), отриманий під час бойових дій.

Разом з тим, у висновку експерта, на який посилається позивач (а.с.62-67), відсутні обгрунтування стосовно причинно-наслідкового зв`язку між подіями у період з 2014 року по 2015 рік (час проходження служби в АТО) і діагнозом, який визначений експертами у дослідженні.

Таким чином, на переконання апеляційного суду суд першої інстанції виконав вимоги ст.89 ЦПК України дав правильну оцінку наданим у справу доказам і зробив правильні висновки по суті заявлених вимог.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 27 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 31 січня 2024 року

Головуючий О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов