Справа №705/745/24
2-з/705/6/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2024 року м.Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Піньковський Роман Володимирович, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову про визнання права власності на рухоме майно, подану до подання позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, яку обґрунтовує наступним.

12.07.2003 Сумським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Сумського обласного управління юстиції було зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_2 .

У 2007 році, у шлюбі, у них народився син ОСОБА_3 , який після розірвання шлюбу проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Добровільно, всупереч ст. 180 СК України, відповідач ухиляється від свого обов`язку утримувати сина. Домовленості з приводу матеріального утримання дитини між ними не досягнуто.

Згідно вимог чинного законодавства та в інтересах сина вона має право на звернення до суду з позовом про примусове стягнення аліментів з відповідача.

30.12.2003, під час перебування у шлюбі, на ім`я відповідача було придбано за договором незавершений будівництвом, що складає 69 % готовності, жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно умов вказаного договору, право власності на незакінчений будівництвом жилий будинок виникло з моменту нотаріального посвідчення договору, тобто з 30.12.2003.

При цьому, незавершений будівництвом жилий будинок належав продавцю на підставі рішення 11 сесії 21 скликання Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області від 03.07.1992 про виділення земельної ділянки і дозволу будівництва індивідуального жилого будинку і господарських будівель.

26 березня 2004 року відповідачу на підставі рішення Косівщинської сільської ради № 26 передано у приватну власність земельні ділянки площею 0,1111 га, кадастровий номер 050020127 та 0,1455 га, кадастровий номер 050020128, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, а також для ведення особистого селянського господарства.

При цьому, згідно плану меж земельної ділянки, господарська будівля «Б» фактично розміщена на земельній ділянці площею 0,1111 га, кадастровий номер 050020127, а також 0,1455 га, кадастровий номер 050020128. При цьому сам будинок однією з його сторін фактично знаходиться поза межею земельної ділянки 0,1111 га, в тому числі на земельній ділянці площею 0,1455 га.

В той же час, на підставі ст. 120 ЗК України, перехід права власності на незавершений будівництвом, що складає 69 % готовності, жилий будинок за вищевказаною адресою, разом з цим об`єктом до учасників права власності, тобто сторін по справі, як подружжя, перейшло і право власності на земельну ділянку.

Отже, станом на 30.12.2003 у неї виникло право спільної сумісної власності як на незавершений будівництвом, що складає 69 % готовності, жилий будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці Косівщинської сільської ради, так і на земельні ділянки, на якій знаходиться незавершений будівництвом житловий будинок.

У період з 2016 року по 2023 рік Сумським районним судом розглядається справа № 587/1240/16-ц за її позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_4 , про поділ сумісно нажитого майна, об`єктом поділу у якій було зазначене вищевказане майно, як об`єкти нерухомості.

В той же час, 08 січня 2024 року з повного тексту постанови Сумського апеляційного суду, їй стало відомо, що цей незавершений будівництвом будинок так і не набув статусу нерухомого майна та є рухомим майном, а саме будівельними матеріалами.

Виходячи із зазначеного, враховуючи факт зміни Сумським апеляційним судом статусу майна та відмови, у зв`язку з цим, у поділі нерухомого майна, існують підстави для звернення до суду з позовом про поділ рухомого майна.

При цьому, із повного тексу судового рішення, саме 08.01.2024 вона дізналася про наявність порушеного права на визнання права спільної сумісної власності на рухоме майно будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництво житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та поділ рухомого майна, тобто відлік строку позовної давності у цьому випадку слід відраховувати саме з 08.01.2024.

Відповідачем не визнається її право власності на використані в процесі будівництва будівельні матеріали, для визначення вартості яких, вона звернулася до спеціаліста у такій галузі для отримання висновку експерта і лише після цього вона буде змогу звернутися до суду з позовом.

Вартість будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва об`єкту незавершеного будівництва житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на дату подання позову становитиме 501 220,00 грн.

Також у позові нею буде ставитися питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, і оскільки розмір доходу відповідача їй невідомий, вважає за доцільне розрахувати ціну позову про стягнення аліментів, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на дитину. Згідно Закону України «Про Державнйи бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років на 2024 рік встановлено у розмірі 3196,00 грн. (50 % = 1598,00)х6 місяців = 9588,00 грн.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову позивач зазначає про те, що в ході розгляду справи № 587/1240/16-ц за її позовом до відповідача, 26.07.2016 було винесено ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження, а також вчинення будь-яких дій щодо об`єктів нерухомого майна, земельних ділянок та автомобіля Лексус, 2008 року випуску, які належали ОСОБА_2 , який, незважаючи на наявність такого забезпечення, протягом року зруйнував житловий будинок, вивіз із нього усе майно: меблі, побутову техніку, сантехніку, котли, ворота гаражу, двері, внутрішнє оздоблення, знято штукатурку, утеплення, вирвано розетки з вимикачами, склопакети у вікнах тощо. Така поведінка відповідача свідчить про його активні дії спрямовані на невиконання ухвали суду, а також пошкодження, знищення та приховування спільно нажитого майна у минулому. Факт знищення майна підтверджується матеріалами вищевказаної цивільної справи, тому судом 17.05.2017 також було накладено арешт на незавершений будівництвом жилий будинок.

Усе це було доведено судом, а тому вона звільнена від обов`язку доказування цих обставин.

Сумським апеляційним судом було скасовано накладені арешти, у зв`язку із закінченням судового розгляду, але враховуючи, що судом апеляційної інстанції так і не було вирішено питання щодо поділу спільного майна подружжя, відповідач вживає активних дій щодо зняття арештів та заборон, накладених державним виконавцем на виконання судового рішення у справі № 587/1240/16-ц.

Враховуючи постійне перебування відповідача за межами території України, наявність у нього російського громадянства, існують підстави вважати, що він найближчим часом за можливості вільно розпоряджатися зареєстрованим на його ім`я майном, здійснить його відчуження на користь третіх осіб без її згоди, як співвласника майна.

Більше того, їй стало відомо, що відповідач, очевидно з метою унеможливити виконання можливого рішення суду, має намір відчужити належне йому майно та шукає покупців на оформлене на його ім`я майно, оголошення про продаж якого він розмістив на інтернет сайті «OLX». Зокрема, було розміщено оголошення про продаж майна будинку за адресою: АДРЕСА_1 і вартість цих об`єктів продавцем Геннадієм була зазначена як договірна.

При цьому, оскільки було скасовано та знято накладені на майно арешти, наведені нею докази у цій заяві, свідчать про явний намір відповідача здійснити відчуження земельних ділянок, на яких знаходиться рухоме майно, що є предметом спільної власності, яке відповідачем не визнається та є предметом судового спору у справі і у разі реалізації такого умислу відповідача, при прийнятті рішення на її користь виникне ситуація при якій виконання рішення стане неможливим та спричинить необхідність подальшого захисту її порушених прав.

Загалом позивач наголошує, що відповідач має громадянство двох різних країн, тому є ризики того, що він, враховуючи його попередню поведінку, відчужить майно і безперешкодно залишить країну.

У зв`язку з цим звернулася до суду із вказаною заявою та просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на незавершений будівництвом жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельні ділянки з кадастровими номерами: :05:002:0127, :05:002:0128, які належать ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , із забороною відчуження та вчинення будь-яких дій, яка включатиме заборону будь-яким особам вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі щодо зазначеного майна.

В подальшому від позивача на адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення з приводу необхідності вжиття заходів для забезпечення позову, з посиланням на наступне.

Вона має намір звернутися до суду з позовом, предметом якого є стягнення аліментів та поділ майна подружжя шляхом визнання права власності на частку в нерухомому майні. Однак, однією із додаткових вимог, з якою вона має намір звернутися до суду, є відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як наявність правових підстав для звернення до суду з таким позовом, позивач зазначає, що 26.07.2016 у судовій справі № 587/1240/16-ц за її, ОСОБА_1 , позовом до ОСОБА_2 , третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_4 , про поділ сумісно нажитого майна було забезпечено позов шляхом накладення заборони на відчуження, а також вчинення будь-яких дій щодо об`єктів нерухомого майна (недобудованого нерухомого майна) та земельних ділянок (площею 0,1455 га та 0,1111 га), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також автомобіля Lexus ES 350 2008 року, які належать ОСОБА_2 , через органи виконавчої влади до завершення судового розгляду справи.

Не зважаючи на заборону здійснювати будь-які дії щодо об`єкту нерухомого майна, протягом року ОСОБА_2 було зруйновано жилий будинок та вивезено з нього усе майно, про що вказувалося у заяві про забезпечення позову.

При розгляді вищевказаної цивільної справи № 587/1240/16-ц, судом було встановлено, з урахуванням пояснень позивача та свідків, що спірний будинок був повністю добудований, оздоблений усіма необхідними комунальними комунікаціями, меблями, кухонним знаряддям, тобто повністю готовий для проживання у ньому.

26 липня 2016 року судом винесено ухвалу про накладення заборони на відчуження та вчинення будь-яких дій щодо об`єктів спірного нерухомого майна та земельних ділянок, через органи виконавчої влади до завершення судового розгляду. Копія такої ухвали направлена відповідачу рекомендованим листом 27.07.2016. Зі змістом ухвали ОСОБА_2 був ознайомлений, що підтверджується власноручним його підписом на апеляційній скарзі на ухвалу суду про забезпечення позову.

Всупереч судовому рішенню, протягом 2016-2017 років ОСОБА_2 навмисно було значною мірою зруйновано жилий будинок, що підтверджується матеріалами цивільної справи, а також поясненнями свідків, наданими в судових засіданнях. Також відповідачем до суду подано заяву, у якій він зазначає про те, що у 2016 році ним було укладено договір, відповідно до якого і продано ряд будівельних матеріалів, що знаходяться за адресою спірного майна і при цьому у заяві ОСОБА_2 підтверджено, що станом на 20.04.2017 проводиться демонтаж великих будівельних конструкцій і, у зв`язку з чим, слід відключити електроенергію та охорону об`єкту.

21.04.2017 позивач звернулася до Сумського РВП та просила допомоги поліції, у зв`язку з тим, що із будинку, який є їх з чоловіком спільною власністю подружжя, останній вивозить меблі та інші речі, які також є їх спільним майном, та на що вона відповідного дозволу не надавала. У внесенні відомостей до ЄРДР було відмовлено, так як не надалося можливим допитати іншого власника ОСОБА_2 , який перебував за кордоном.

Один із свідків в судовому засіданні зазначав про те, що бачив, як відповідач разом з помічниками почали розбирати будинок, але приїхала позивач з працівниками поліції, після чого роботи були припинені. На її думку, це свідчить про активні дії відповідача, спрямовані на навмисне невиконання судового рішення, а також пошкодження, знищення та приховування спільно нажитого майна і, як наслідок, завдання їй матеріальної шкоди та фактично вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

12.01.2024 було порушено кримінальну справу за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, номер кримінального провадження 0000097.

24.07.2017 під час розгляду вищевказаної цивільної справи було проведено будівельну судову експертизу, за висновками якої частина спричинених погіршень (руйнувань) склала 18,86 %. При цьому, за висновком експерта № 43 від 22.01.2018, ринкова вартість частки погіршень (руйнувань), проведених у домоволодінні складає 1 431 474,00 грн.

Судовим рішенням у справі № 587/1240/16-ц вказані факти були встановлені, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України факт зруйнування відповідачем частини будинку у період дії ухвали про заборону таких дій, доказуванню станом на зараз не підлягає.

Звернутися до суду із заявою про забезпечення позову вона вимушена, оскільки забезпечення позову Сумським апеляційним судом було скасовано, так як судовий розгляд завершено. В той же час, судом апеляційної інстанції так і не було вирішено питання щодо поділу спільного майна подружжя, а відповідач вживає активних дій щодо зняття арештів та заборон, накладених державним виконавцем на виконання ухвали суду.

Враховуючи постійне перебування відповідача за межами території України, наявність у нього російського громадянства, існують підстави вважати, що відповідач найближчим часом може вільно розпорядитися зареєстрованим на його ім`я майном, здійснить його відчуження на користь третіх осіб, оскільки ним попередньо навіть була проігнорована судова заборона на вчинення будь-яких дій зі спірним майном.

Також, як вона зазначала вище, їй стало відомо про розміщення оголошення на інтернет сайті про продаж спірного майна, тому вона вважає, що відповідач відчуживши земельні ділянки, на яких розташоване спірне рухоме майно, що є предметом спільної власності, яке відповідачем не визнається та є предметом судового спору у цій справі, що у подальшому зробить неможливим виконання рішення суду та спричинить необхідність подальшого захисту її порушених прав.

Метою такої недобросовісності відповідача вважає його намір уникнути відповідальності за спричинену їй шкоду.

Об`єкт незавершеного будівництва, а також земельні ділянки, на яких він розташований взагалі єдине, що залишилося після того, як відповідач всупереч та під час дії судового рішення про забезпечення позову у справі вивіз усе рухоме майно з будинку та частково розібрав будівлю, чим спричинив матеріальну шкоду в сумі 1431474,00 грн.

Невжиття заходів забезпечення позову фактично надасть можливість здійснити відчуження оформлених на його ім`я земельних ділянок, що є об`єктом забезпечення позову, та не лише уникнути відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, а й відшкодування спричиненої ним матеріальної шкоди.

Тому заяву підтримує та просить задовольнити.

На підставі ч.1 ст.153 ЦПК України суд вважає за необхідне розглянути вказану заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову та додані до неї документи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

У відповідності до ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до п.п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У п.7 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ вказано, що питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів усіх учасників; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності учасників правовідносин.

Відповідно до статті 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Згідно положень статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України унормовано, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Проаналізувавши підстави заявлених заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника, суд вказує про те, що такі вимоги відповідають вказаним умовам. Крім того, суд вважає, що у випадку застосування заходів забезпечення позову буде дотримано збалансованості інтересів сторін.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого ними було придбано певне майно. Також у цьому шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , 2007 року народження, який на цей час проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 09.08.2013 року. Крім того, органом опіки та піклування виконавчого комітету Сумської міської ради між сторонами було вирішено спір щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини та визначено час зустрічей батька з дитиною.

Оскільки між сторонами існував спір щодо майна придбаного у період шлюбу, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому порядку вирішувалося питання щодо розподілу майна подружжя. Рішення прийняте судом першої інстанції було оскаржено у апеляційному порядку та постановою Сумського апеляційного суду від 04.01.2024 рішення Сумського районного суду Сумської області від 06 березня 2023 року скасовано в частині задоволення позову ОСОБА_1 про виділ їй в особисту приватну власність та визнання за нею права власності на незавершений будівництвом жилий будинок готовністю 80% з надвірними спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, площею 0,1111 га кадастровий номер :05:002:0127 розташовану в АДРЕСА_1 , та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ незавершеного будівництвом жилого будинку готовністю 80% з надвірними спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0127.

Змінено в частині розміру присудженої до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації частки у спільному майні подружжя та в частині розподілу між сторонами судових витрат та присуджено сторонам ряд стягнень.

Однією із підстав відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання житлового будинку спільною власністю подружжя апеляційний суд зазначив той факт, що вказана споруда є самочинним будівництвом, а тому не може бути об`єктом права власності.

Під час розгляду цивільної справи судом першої інстанції, було винесено ухвалу про забезпечення позову щодо спірного майна, умови якої відповідачем неодноразово не тільки не виконувалися, але і порушувалися, у зв`язку з чим позивач звернулася до правоохоронних органів і за фактом завдання їй матеріальної шкоди, було порушено кримінальне провадження, яке на цей час перебуває на стадії досудового розслідування.

У зв`язку з цим, позивач має намір звернутися до суду з іншим позовом, предметом якого є стягнення аліментів з відповідача на утримання їх сина, який проживає з нею та знаходиться на її утриманні, поділ майна подружжя шляхом визнання права власності на частку в нерухомому майні та крім того, відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Тобто, позивач, діючи в інтересах, в тому числі і свого сина, має намір довести факт завдання їй матеріальної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача, а також забезпечити належний рівень життя їх сину. При цьому, враховуючи досліджені під час розгляду іншої цивільної справи докази та встановлені судом обставини справи, в тому числі певне розпорядження відповідачем спірним майном до завершення розгляду справи по суті, дійсно існують істотні ризики та ускладнення виконання можливого рішення суду, що призведе не тільки до порушення прав позивача, а й до порушення прав дитини для забезпечення йому належних умов життя.

Право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, це право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений позивачем захід забезпечення позову має тимчасовий характер та не позбавляє осіб щодо яких він застосований їх прав на підприємницьку діяльність, отримання доходів, а також не перешкоджає займатися господарською діяльністю. Зазначене забезпечує збереження балансу інтересів сторін, а вжиття заходів забезпечення позову узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Відповідно до ч.8 ст.153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Суддя вважає, що невжиття саме такого виду забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду або ефективний захист прав та інтересів позивача.

За таких обставин заборона вчиняти будь-які дії зі спірним майном, а також із майном (земельною ділянкою), яка визнана судом при розгляді іншої цивільної справи власністю відповідача, є обґрунтованим та співмірним позовним вимогам, які має намір заявити ОСОБА_1 , а тому суд вважає, що вимоги щодо забезпечення позову підлягають задоволенню. При цьому, суд бере до уваги той факт, що інформацією про інше майно в Україні, належне відповідачу, суд не володіє, а також враховує наявність у відповідача громадянства іншої держави.

Крім того, суд не вбачає підстав вимагати від позивача забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Обставини, за яких суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення у відповідності до положень ч.3 ст.154 ЦПК України, відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст.ст.149, 150, 153, 154, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Забезпечити позов шляхом накладення арешту на незавершений будівництвом жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельні ділянки з кадастровими номерами: :05:002:0127, :05:002:0128, які належать ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , із забороною відчуження та вчинення будь-яких дій, а також забороною будь-яким особам вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі щодо зазначеного майна.

Копію ухвали надіслати до Відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для вжиття відповідних заходів та сторонам до відома.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя Р. В. Піньковський