ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/63/23 Номер провадження 22-ц/814/502/24Головуючий у 1-й інстанції Вірченко О.М. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Обідіної О.І.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 червня 2023 року, постановлене суддею Вірченко О.М.,

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищеказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 39126,32 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна та 4000 грн. витрат понесених на оплату звіту на проведення незалежної оцінки визначення матеріального збитку.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 04 січня 2022 року автомобіль ВАЗ 211440, який на праві приватної власності належить ОСОБА_1 під керуванням відповідача потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. ОСОБА_2 попросив у позивачки вказаний автомобіль для особистих цілей, а саме перевезення речей.

Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 вересня 2022 року було закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП.

Позивачка вважає, що саме дії відповідача спричинили належному їй на праві власності автомобілю значні технічні пошкодження. ОСОБА_1 звернулась до страхової компанії другого учасника ДТП ОСОБА_3 та отримала відшкодування збитків у сумі 21000 грн.

Згідно звіту на проведення незалежної оцінки з визначення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ 211440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, без ПДВ на запчастини становить 60126,32 грн.

Вважає, що відповідач повинен сплатити вартість відновлювального ремонту належного їй автомобіля з урахуванням суми, яку було перераховано їй страховою компанією, тобто 39126,32 грн.

Згідно з актом приймання-передачі незалежної оцінки від 03 листопада 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи», вартість робіт по незалежній оцінці становить 4000 грн.

З урахуванням зазначеного, просила стягнути з ОСОБА_2 шкоду, завдану внаслідок пошкодження майна, в розмірі 39126,32 грн. та витрати, понесені на оплату звіту на проведення незалежної оцінки, в розмірі 4000 грн.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 червня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у зв?язку з необґрунтованістю.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого суду ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку подавши апеляційну скаргу, в якій просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником автомобіля ВАЗ 211440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (а.с. 6).

04 січня 2022 року о 12 год. 10 хв. на автодорозі Р-42 Лубни-Миргород-Опішня, 30-й км, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом ВАЗ 211440, реєстраційний номер НОМЕР_1 та буксируючи причіп КМЗ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , при зміні напрямку руху не переконався в безпеці даного маневру, внаслідок чого відбулося зіткнення з транспортним засобом Fiat Doblo, реєстраційний номер НОМЕР_4 , що рухався в попутному напрямку під керуванням водія ОСОБА_3 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановами Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 вересня 2022 року провадження у справах про притягнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с. 5, 155).

Відповідно до виписки по рахунку відкритого в АТ «Акцент-Банк» за період з 01 по 31 березня 2022 року ОСОБА_1 23 березня 2022 було переведено суму 21021,37 грн. (а.с. 7-8).

Згідно звіту незалежної оцінки визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ 211440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виконаному ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи», вартість відновлюваного ремонту вказаного транспортного засобу з урахуванням зносу, без ПДВ на автозапчастини, становить 60126,32 грн. (а.с. 9-10,16-48).

Відповідно до акту прийому-передачі робіт по незалежній оцінці від 09 листопада 2022 року вартість робіт по незалежній оцінці, виконаної на замовлення ОСОБА_1 , становить 4000 грн. (а.с. 12).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували чиї неправомірні дії знаходяться у причинному зв`язку з виникненням ДТП, ліміт страхової суми, яка підлягає відшкодуванню, що в свою чергу унеможливлює вирішити питання щодо належного відповідача у даній справі та розміру суми, яка підлягає відшкодуванню на користь позивачки.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Таким чином, до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

У постановах Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 вересня 2022 року наявність або відсутність вини, а також ступінь вини водіїв, які дії кожного з водіїв призвели до ДТП не встановлювалось.

Положенням частини 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № № 686/4557/18.

У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».

Разом з тим, в матеріалах справи відсутній висновок судової експертизи, яким би було встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні 04.01.2022 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КупАП.

З відповідним клопотанням про призначення судової автотехнічної експертизи ОСОБА_1 до суду першої та апеляційної інстанції не зверталася.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні 04.01.2022 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП не підтверджена належними та допустими доказами.

Окрім того, в Україні діє інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, метою якого є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено вищевказаний Закон, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 вищевказаного закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Такий правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц, провадження № 61-20780св1.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року по справі № 147/66/17 зазначає, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Разом з тим, доказів наявності у учасників ДТП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 полісу добровільного страхування матеріали справи не містять, що унеможливлює визначення ліміту страхового відшкодування.

ОСОБА_1 не надано доказів звернення до страхових компаній з заявою про здійснення страхового відшкодування та рішення страховика про здійснення страхового відшкодування або відмови у його виплаті.

Посилання позивача на отримання від страхової компанії, якою застрахована відповідальність ОСОБА_3 страхової виплати у сумі 21000 грн. не підтверджено належними та допустимими доказами.

З наданої ОСОБА_1 виписки по рахунку за період з 01 по 31 березня 2022 року неможливо ідентифікувати особу, яка 23 березня 2022 року здійснила платіж на рахунок позивачки у сумі 21000 грн.

Окрім того, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем не надано відомостей про надходження/ненадходження страхового відшкодування в інших період.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна