ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/40/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди завданої майну фізичних або юридичних осіб
Ухвала

іменем України

31 січня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участі секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні питання щодо витребування доказів у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Квартенко Олексія Романовича на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 березня 2023 року, у справі № 638/16054/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» про стягнення матеріальної та моральної шкоди за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» про стягнення матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 889 103, 60 грн, моральної шкоди 500 000, 00 грн, здійснити розподіл судових витрат.

Позов мотивовано тим, що 23 вересня 2015 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Mercedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вулиці Отакара Яроша у м. Харкові, порушив вимоги пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, здійснив зіткнення з автомобілем марки Porsche Panamera, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким вона, ОСОБА_2 , керувала, внаслідок чого належний їй автомобіль пошкоджено.

Постановою старшого слідчого відділу ДТП Слідчого управління Головного управління національної поліції в Харківській області Національної поліції України від 19 травня 2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000389 від 24 вересня 2015 року закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2016 року у справі № 638/10456-16-П було визнано, що винним у скоєнні ДТП є ОСОБА_1 . Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з закінченням строку притягнення особи до адміністративної відповідальності. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2016 року було змінено; виключено з мотивувальної та резолютивної частин постанови суду першої інстанції висновки щодо визнання та доведеності вини ОСОБА_1 у скоєнні ДТП. В іншій частині постанова суду першої інстанції залишена без змін.

ОСОБА_3 у лютому 2017 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 430 959, 98 грн на відшкодування завданої майнової шкоди.

ОСОБА_3 обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що належний їй на праві власності автомобіль марки Mercedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , під час зіткнення із автомобілем Porsche Panamera, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_2 , перебував у нерухомому стані. Зважаючи на наведене, ОСОБА_3 вважала, що особою, яка перебувала за кермом її автомобіля, не здійснювалась діяльність, що становить джерело підвищеної небезпеки, на відміну від діяльності ОСОБА_2 , яка у момент настання дорожньо-транспортної пригоди керувала транспортним засобом, що перебував у русі. Правовими підставами позову ОСОБА_3 зазначила правила статті 1187 ЦК України.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 березня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 889103,60 грн, моральної шкоди 50000 грн та суму сплаченого судового збору у розмірі 4616 грн. В іншій частині позову відмовлено.

У задоволенні позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Квартенко О.Р. звернувся з апеляційною скаргою та просить скасувати рішення, постановити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що особа, якій завдано шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участі відповідача, розмір заподіяної шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Просить врахувати, що Верховний суд у постанові від 31.05.2021 у справі №904/2830/20 дійшов до висновку про відсутність підстав для покладення на особу відповідальності за пошкодження майна через відсутність (не доведення доказами) однієї із обов`язкових, відповідно до ст.1166,1187 ЦК України, умов для покладення відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, а саме відсутність протиправної поведінки як заподіювача шкоди у спірних правовідносинах.

Вважає, що висновок експертів №3544/3545/5376/18654/18565 від 22.12.2929 не дозволяє встановити чітких та однозначних відповідей щодо ряду питань, які ставились на вирішення експертів оскільки дослідження проведене без урахування об`єктивних даних які не відомі в даній дорожньо-транспортній пригоді, визначення швидкості руху проводилось лише на підставі припущень, що є недотриманням стандарту доказування та об`єктивності експертизи.

В результаті чого висновок експерта, як процесуальне джерело доказів не дозволяє встановити обставини, на з`ясування яких призначено експертизу та стало підставою для передання справи на новий розгляд.

Вказує, що судом взагалі не надано оцінки діям посадових осіб КП «Харківські теплові мережі» щодо порушення вимог нормативних актів, які регламентують проведення ремонтних робіт, які знаходяться в причинному зв`язку з ДТП, оскільки у висновках експертів зазначено, що дане питання не потребує спеціальних знань та входить за межі компетенції експерта, а отже повинне вирішуватись судом самостійно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення в частині позовних вимог ОСОБА_2 залишити без розгляду, в частині позовних вимог ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що суд не надав належної оцінки всім фактичним обставинам справи, що свідчить про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. Що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

Вказує, що належній їй автомобіль перебував в нерухомому стані, діяльність, що становить джерело підвищеної небезпеки ОСОБА_1 який знаходився за кермом автомобіль Мерседес не здійснювалась.

Вказаним обставинам суд першої інстанції в рішення жодної оцінки не надав, взагалі не відобразив підстав яких відхиляються відповідні доводи ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Зазначає , що послідовна неодноразова неявка позивачка та її представників у судове засідання по справі була підставою для залишення позову ОСОБА_2 без розгляду, чого судом не було враховано.

Вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи був зобов`язаний залишити без розгляду позову, адже позивачкою було допущено значно більше двох неявок у судове засідання поспіль без будь-якого повідомлення про причини такої неявки.

Вказує на упередженість судді Аркатової К.В., оскільки формулювання нею по цій справі відповідних висновків, які мають значення для вирішення питання про наявність або відсутність підстав ()зокрема такої складової як вина) для цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 внаслідок зіткнення автомобілів під керуванням ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Справа вдруге розглядається у апеляційному порядку.

Постановою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3 було задоволено частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вищезазначеною постановою Верховного Суду зазначено, що судами першої та апеляційної інстанції не враховано, що постанови слідчих органів відповідно до статей 61 ЦПК України 2004 року, статті 82 ЦПК України не мають преюдиціального значення, а тому факти і правовідносини, встановлення постановою слідчих органів, не є обов`язковими для суду, що здійснює розгляд цивільної справи.

Зазначено, що судами не досліджено обставини ДТП належним чином та у повному обсязі на підставі зібраних доказів у справі, не з`ясовано існування причинно-наслідкового зв`язку між цих обставин. Також суди не надали оцінку наявності протиріч у висновку судової експертизи, проведеної під час досудового розслідування, зокрема, не дали оцінки твердженню заявника, що автомобіль під керуванням ОСОБА_5 перебував на момент настання ДТП у нерухомому стані.

Суд першої інстанції під час нового розгляду справи відповідно до мотивів згаданої постанови касаційного суду, які є обов`язковими для судів першої та другої інстанції при подальшому розгляду справи, призначив судову експертизу, яка ґрунтується на матеріалах кримінальної справи та справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу.

Метою процесуальної активності суду є виконання завдання цивільного судочинства, яке сформульоване у ст. 2 ЦПК України: справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. При цьому судове керівництво має відповідати принципам цивільного процесуального права, які сформульовані у ч. 2 ст. 2 ЦПК України, зокрема: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч.ч. 5, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, для розгляду аргументів апеляційних скарг, серед яких є такі, що стосуються обов`язкових підстав для скасування судового рішення першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, виникла необхідність забезпечення дослідження судом апеляційної інстанції матеріалів кримінального провадження Слідчого управління Головного управління національної поліції в Харківській області Національної поліції України №00000389 та справи про адміністративного правопорушення, передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , розглянуту Дзержинським районним судом м. Харкова за № 638/10456-16-П, які вже досліджувались судовими експертами в суді першої інстанції. Тому повторне дослідження вказаних матеріалів справ не є дослідженням нових доказів у розумінні ст. 367 ЦПК України та здійснюється судом апеляційної інстанції відповідно до наведених норм ч.ч. 5, 7 ст. 81 ЦПК України за ініціативою суду, з огляду на зміст доводів апеляційних скарг та для забезпечення виконання основного завдання цивільного судочинства, ст. 2 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 81, 259-261, 367, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ухвалив:

У зв`язку з апеляційним розглядом цивільної справи № 638/16054/16-ц витребувати до Харківського апеляційного суду (м. Харків, майдан Небесної Сотні, 36) наступні документи:

1)з архіву Дзержинського районного суду м. Харкова справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за № 638/10456-16-П - для огляду;

2)з архіву Слідчого управління Головного Управління Національної Поліції України в Харківській області (вул. Весніна, 14 м. Харків, 61023) матеріали кримінального провадження №00000389 від 24.09.2015 року, порушеної за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України для огляду.

Роз`яснити компетентним особам, що у разі неподання з неповажних причин або без повідомлення причин неподання вказаних справ, витребуваних судом, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штраф у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який з 01 січня 2024 року складає 3 028 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

Ю.М. Мальований.