БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 946/40/24
Провадження № 2-о/497/39/24
УХвала

про залишення позовної заяви без руху

02.02.24 року м.Болград

Суддя Болградського районного суду Одеської області Кодінцева Світлана Володимирівна, вивчивши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області, Вища рада правосуддя про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник через підсистему «Електронний суд» 03.01.2024 року звернулася до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з зазначеною заявою та просить встановити юридичний факти, а саме: відсутність дій з боку представників відповідачів - адвокатів Кобака Р.І., Златі Д.С. та Арнаута А.Г., - спрямованих на втягнення судді Смокіної Г.І. до членства у злочинній організації ОСОБА_3 та примушення судді Смокіної Г.І. до ухвалення незаконних рішень на користь злочинної організації ОСОБА_3 під час виявленого відвідування у нарадчій кімнаті судді ОСОБА_2 адвокатами Кобаком Р.І., Златі Д.С. та Арнаутом А.Г. під час перебування судді Смокіної Г.І. у нарадчій кімнаті (а.с.1-4).

Ухвалою Одеського апеляційного суду Одеської області від 15.01.2024 року справу надіслано за підсудністю до Болградського районного суду Одеської області (а.с.139).

Фактично справа отримана судом поштовим листом 31.01.2024 року (а.с.140), та згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілена 31.01.2024 року для розгляду судді Кодінцевій С.В. (а.с.141).

Перевіряючи отриману заяву на відповідність вимогам ЦПК України, приходжу до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження /загального або спрощеного; 3) окремого провадження.

Подання заяви має відбуватись з дотриманням певних умов, а тому порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно із частиною третьою статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Отже заяви у справах окремого провадження повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим статтями 175, 177 ЦПК України, так і спеціальним нормам процесуального законодавства, що врегульовують порядок вирішення судом порушеного питання, зокрема у справах за заявами про встановлення факту, що має юридичне значення, встановленого статтями 315, 316 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вбачається з заяви, заявник просить «звільнити її від сплати будь-якого судового збору в силу того, що цією заявою вона порушує питання національної безпеки в силу необхідності припинення використання підроблених документів на ім`я ОСОБА_4 на так званий «пором «Кислицький»» та звільнення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від злочинного контролю злочинної організації прокурора Сари О.В.».

Відповідно до закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Практика, у тому числі у справах проти інших держав, має застосовуватись органами державної влади, зокрема судами. Згідно з рекомендацією Комітету міністрів Ради Європи від 14.05.81 №R (81)7 щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя, та сталої практики ЄСПЛ вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя, а попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів.

Також ЄСПЛ виходить з того, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що може бути сплачений заявником. Адже невиправдано великий розмір, який не враховує фінансового становища заявників, а обчислюється на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя. Така позиція була викладена у справі «Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії».

При розгляді справ ЄСПЛ установлює, чи був дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи та правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді. Для того щоб гарантувати такий справедливий баланс та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від сплати судового збору тих заявників, які можуть довести своє погане фінансове становище.

Отже, на переконання ЄСПЛ, при визначенні розміру судового збору слід обов`язково враховувати питання фінансових можливостей заявника, а також обставини конкретної справи та стадію провадження.

Національне законодавство, зокрема ст.136 ЦПК України, передбачає, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким документом є закон « Про судовий збір» , яким визначено, що підставою для відстрочки або розстрочки сплати судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення рішення у справі, а також зменшення розміру судового збору або ж звільнення від його сплати є майновий стан сторони. Отже, як убачається з практики ЄСПЛ, підставою для відповідного рішення суду може бути «фінансовий стан», а за національним законом, «майновий стан» особи.

Таким чином, основою визначення фінансового стану сторони, на думку ЄСПЛ, є наявність чи відсутність у сторони «вільних» коштів, які необхідно сплатити. Поняття ж «майновий стан» набагато ширше. Майном уважається окрема річ, сукупність речей, у тому числі гроші, а також майнові права та обов`язки.

У зв`язку із цим слід згадати справу «ФК «Мретебі» проти Грузії», де ЄСПЛ, розглядаючи питання законності відмови Верховного суду Грузії від звільнення від сплати судового збору заявника, відзначив, що ВС цієї країни неналежним чином дослідив аргументи заявника і не вказав, чи достатньо наданих йому доказів на підтвердження фінансової неможливості сплатити судовий збір та не витребував доказів, яких, на його думку, не вистачало. Суд просто зазначив, що ніяких підстав для звільнення від сплати судового збору не існувало.

За таких обставин ЄСПЛ назвав відмову ВС Грузії звільнити заявника від сплати судового збору без відповідного обґрунтування «безпідставним» обмеженням права останнього на доступ до правосуддя та зазначив, що, на його переконання, така відмова була зумовлена виключно бажанням суду поповнити державний бюджет.

Враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку, що позивач, з метою обґрунтованого вирішення клопотання про звільнення від сплати судового збору, має подати до суду відомості щодо майнового стану та докази на підтвердження фінансової неможливості сплатити судовий збір.

Заявником не додано до заяви доказів того, що відповідно до положень Закону України «Про судовий збір», вона звільняється від сплати судового збору.

Посилання заявника на те, що « … вона, позивач порушує питання національної безпеки в силу необхідності припинення використання підроблених документів на ім`я ОСОБА_4 на так званий «пором «Кислицький»» та звільнення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від злочинного контролю злочинної організації прокурора Сари О.В.» - не є підставою для звільнення від сплати судового збору при поданні даної заяви до суду.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року N 3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відповідному співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Розмір ставки судового збору за подання до суду заяви у справах окремого провадження, яка подана фізичною особою, становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць установлено у розмірі 3028 гривень.

Тобто, заявнику ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір у розмірі 605,60 гривень (3028 грн. - прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць х 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

Реквізити для сплати судового збору наступні:

отримувач коштів ГУК в Одеській області/м. Болград/22030101

код за

банк отримувача Казначейство України (ЕАП)

код банку отримувача: 899998

рахунок отримувача: UA0015660

код класифікації доходів бюджету 22030101

Відтак, на підтвердження сплати судового збору заявнику необхідно надати суду документи, що підтверджують його сплату, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Окрім зазначеного, суд звертає увагу, що частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд наголошує на тому, що на виконання процесуальних вимог закону, заява про встановлення юридичного факту повинна відповідати як загальним вимогам, передбаченим у ст. 175 ЦПК України, так і спеціальним, які містяться у ст. 297 ЦПК України.

Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, а згідно ст.318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості встановлення даного факту у поза судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст.42 та ч.4 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Заінтересованими особами є особи, які беруть участь у справі та які мають юридичну заінтересованість. Це коло визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права і обов`язки.

Відповідно до ч.1, 2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Суддя, звертає увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури. На відміну від права на справедливий суд, право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може бути обмежено, зокрема задля забезпечення нормального функціонування судової системи. Це включає часові обмеження, фінансовий тягар, вимоги щодо форми звернення тощо. Ще у справі Trukhv. Ukraine ((dec.), no. 50966/99, 14 October 2003) Європейський суд дав оцінку застосуванню процесуальних обмежень у вигляді обов`язку сплатити мито, надати копії документів у певній кількості та направити звернення до конкретного суду. Європейський суд не виявив жодних підстав вважати, що застосування згаданих процесуальних обмежень у цій конкретній справі було свавільним чи невиправданим.

Практикою ЄСПЛ визначено, що встановлені державою обмеження повинні відповідати законній меті і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються та метою, яку намагаються досягнути, щоб забезпечити дотримання п.1 ст.6 Конвенції. Така позиція ЄСПЛ закріплена і в п.37 рішення «Гуерін проти Франції» від 29.07.1998 року.

З огляду на вищевикладене, заявнику слід усунути недоліки, зазначені в цій ухвалі, встановити конкретну мету, яка викликає необхідність встановлення факту, визначитися із колом заінтересованих осіб, виходячи із мети встановлення факту та подальшого пред`явлення рішення суду до виконання.

За викладених обставин, подана заява підлягає залишенню без руху для усунення недоліків, визначених в ній.

Роз`яснити заявнику, що в разі невиконання вимог ухвали суду, заява, відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України буде вважатися неподаною і повернута йому.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦПК України, ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.261 ЦПК України, ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.175-177, 185, 261, 297, 318, 354 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області, Вища рада правосуддя про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без руху.

Запропонувати заявнику ОСОБА_1 усунути недоліки у строк не пізніше 10 днів з дня отримання копії ухвали, надавши належно оформлену позовну заяву, та усі необхідні документи.

У разі невиконання вказаних вимог заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В.Кодінцева