Справа № 132/3859/23
Провадження № 2/132/178/24
РІШЕННЯ

Іменем України

"31" січня 2024 р. Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Аліменко Ю.О.

секретаря Безулої К.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Калинівка справу за позовом ОСОБА_1 до Калинівської міської ради Вінницької області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на будинковолодіння,

ВСТАНОВИВ:

В позовній заяві позивач вказує, що вона, ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 (бувша назва до 22.11.2023 року - АДРЕСА_1 , а до 19.02.2016 року - АДРЕСА_1) АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на будинковолодіння, виданого 22.07.1991 року.

Згідно відомостей погосподарської книги Писарівської сільської ради Калинівського району станом на 15.03.1991 року вказані житловий будинок та господарські споруди належали до колгоспного двору, та в будинку проживали позивач, її чоловік ОСОБА_5 , з яким вони розлучилася, і який виїхав в 1999 році в росію, та їх дочки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які не претендували та не претендують бути власниками.

Свідоцтво про право власності на будинковолодіння було зареєстровано позивачем в Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації 22.07.1991 року в реєстровій книзі за № 164. Однак, після припинення існування поняття «колгоспний двір» було видано свідоцтво про власність, тому розпорядитися будинком на власний розсуд позивач не має можливості, оскільки записана в зазначеному вище правовстановлюючому документі - не власник, а голова колгоспного двору.

ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора Калинівської міської ради Вінницької області зареєструвати своє право власності на належний їй будинок з господарськими будівлями в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак, 23 листопада 2023 року отримала рішення-відмову № 70356204 у проведенні реєстраційних дій.

Як власник, позивач має намір оформити договір відчуження належного їй будинковолодіння. Однак, при зверненні до нотаріуса, їй було роз`яснено про неможливість вчинення будь-яких дій щодо будинку через відсутність реєстрації приватної власності.

За вказаних обставин позивач звернулася в суд з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надавши письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач - уповноважений представник Калинівської міської ради Вінницької області Трохименко М.В. в підготовче засідання не з`явився, надавши письмову заяву, де просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення.

Треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 надали заяви відповідно до яких просять справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 (бувша назва до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , а до ІНФОРМАЦІЯ_2 - АДРЕСА_1) АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на будинковолодіння, виданого 22.07.1991 року.

Згідно відомостей погосподарської книги Писарівської сільської ради Калинівського району станом на 15.03.1991 року вказані житловий будинок та господарські споруди належали до колгоспного двору, та в будинку проживали позивач, її чоловік ОСОБА_5 , з яким вони розлучилася, і який виїхав в 1999 році в росію, та їх дочки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які не претендували та не претендують бути власниками.

Свідоцтво про право власності на будинковолодіння було зареєстровано позивачем в Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації 22.07.1991 року в реєстровій книзі за № 164. Однак, після припинення існування поняття «колгоспний двір» було видано свідоцтво про власність, тому розпорядитися будинком на власний розсуд позивач не має можливості, оскільки записана в зазначеному вище правовстановлюючому документі - не власник, а голова колгоспного двору.

Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно положень ст. ст. 17, 18, 19 Закону України "Про власність", який регулював відносини на час виникнення колгоспного двору, та частини 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору, мають ті члени колгоспного двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в цьому майні. Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів.

На день видачі свідоцтва про власність і на сьогоднішній день позивач вважалась і вважається єдиним власником вказаного будинковолодіння, та проживає у вказаному будинку одна. Треті особи по справі ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , яка виїхала в росію в 2011 році, і ОСОБА_10 вибули з господарства ще до 2000 року. Однак, свої так звані «частки», (які де-юре могли належати їм згідно свідоцтва про право власності) у будинковолодінні не витребовували та до цього часу не претендують на них.

Рішенням Писарівської сільської ради 11 сесії 22 скликання від 24.12.1997 року особисто ОСОБА_1 було передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 га, що вбачається із копії Архівного рішення сільської ради 11 сесії 22 скликання від 24.12.1997 року та Державним актом про право власності на присадибну земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок і господарські будівлі серії ЯК № 776687, виданим 18.02.2010 року.

ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора Калинівської міської ради Вінницької області зареєструвати своє право власності на належний їй будинок з господарськими будівлями в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак, 23 листопада 2023 року отримала рішення-відмову № 70356204 у проведенні реєстраційних дій.

Як власник, позивач має намір оформити договір відчуження належного їй будинковолодіння. Однак, при зверненні до нотаріуса, їй було роз`яснено про неможливість вчинення будь-яких дій щодо будинку через відсутність реєстрації приватної власності.

Згідно п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, з поміж іншого свідоцтвом про право власності або рішенням суду.

Оскільки будь-які зміни до вказаного вище свідоцтва про право власності на будинковолодіння, що віднесено до категорії колгоспного двору внести неможливо, то єдиним способом відновлення майнових прав позивача є звернення до суду з даним позовом.

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 317, 328, 392 ЦК України, ст.ст. 13, 81, 200, 206, 247, 263-265 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Калинівської міської ради Вінницької області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на будинковолодіння - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. А, з прибудовою літ. а, загальною площею 58,4 кв.м., житловою площею 45,8 кв.м., літньої кухні з сараєм з літ. Б, вбиральні літ.БІ, воріт з хвірткою №1,огорожі №2, колодязя №3, вартістю 93000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 354 ЦПК України.

СУДДЯ: