Провадження № 2/761/3022/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

за участі:

представника позивача: ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

04.08.2023 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить:

визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 на недоотримані за життя пенсійні виплати за період з 01.07.2016 по 21.09.2017;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу в порядку спадкування за законом недоотримані за життя ОСОБА_2 пенсійні виплати за період з 01.07.2016 по 21.09.2017.

Вимоги позову обгрунтовані тим, що позивач є донькою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після його смерті була відкрита спадкова справа та позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

За життя ОСОБА_2 отримував пенсію, однак з 01.07.2016 виплата пенсії була незаконно припинена.

Як зазначає позивач, їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, спадщина на яку видано свідоцтво складається з невиплаченої пенсії в сумі 409 656,22 грн. Вказана сума виплачена 29.09.2021 року.

Листом від 21.10.2021 року відповідач повідомив, що ОСОБА_2 з 01.07.2016 року пенсійне забезпечення не отримував так як її виплату було припинено згідно вимог постанови Кабінету міністрів України від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Позивач вказує в позові, що сума пенсії, що належала спадкодавцю і яка відповідно залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини, тому для захисту порушеного права позивач звернулась до суду з цим позовом.

08.09.2023 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в яких він просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Як зазначає представник, за період з 07.04.2018 по 30.09.2020 року здійснено розрахунок пенсії померлого ОСОБА_2 в сумі 359 745,24 грн. та надано довідку нотаріусу. Вказана сума виплачена. Підстави для проведення повторного розрахунку за більш ранній період відсутні. Крім того представник повідомила суд, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 01.06.2022 року у справі №761/1598/22 вказані вимоги фактично вирішені.

28.09.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача наполягає на задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у позовній заяві.

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність та просив відмовити в задоволенні заявлених вимог.

На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність представника відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, врахувавши процесуальні заяви сторін, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з положеннями статті 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що:

- цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Згідно із частинами першою та другою статті 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Положення частини третьої статті 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та статті 1227 ЦК України узгоджуються з положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення", де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті 24.06.2010 року зробив розпорядження (склав заповіт) за яким все своє майно яке буде йому належати на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що він за законом матиме право, заповідає ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

13.03.2021 року ОСОБА_4 , державний нотаріус Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори видала ОСОБА_1 . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на не виплачену пенсію в сумі 409 656,22 грн., що належала померлому ОСОБА_2 , 1925 року народження відповідно до повідомлення виданого Головним управлінням пенсійного фонду України в м.Києві від 18.11.2020 року №2600-0501-8/164350.

Як зазначив представник позивача в позовній заяві та підтвердив у судовому засіданні, вказана сума була виплачена 29.09.2021 року.

В той же час представник зауважив, що даним свідоцтвом не охоплено період з 01.07.2016 року по 21.09.2017 року та відповідно пенсійне забезпечення за цей період не включено до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

З численних листів Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, зокрема №2600-0501-8/170841 від 27.10.2021 року, №2600-0202-8/101238 від 22.05.2023 року вбачається, що ОСОБА_2 з 01.07.2016 року пенсію не отримував, виплата пенсії припинена у відповідності до вимог постанови Кабінету міністрів України від 05.11.2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Також у вказаному листі зазначається, що відсутня можливість надати довідку про суму нарахованої та недоплаченої пенсії за період з 01.07.2016 року по 21.09.2017 року, оскільки за даний період ОСОБА_2 пенсія не нараховувалася.

За життя ОСОБА_2 із заявою про поновлення виплати пенсії не звертався.

Дії Пенсійного фонду України про припинення виплати пенсійного забезпечення ОСОБА_2 не оскаржував.

Крім того, як встановлено судом, у січні 2022 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення коштів, в якому позивач просила суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_2 на користь позивача за період з 01.07.2016 р. по 21.09.2017 р., зобов`язати відповідача виплатити решту недоотриманої пенсії ОСОБА_2 на користь позивача згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.03.2021 р. в розмірі 49910,98 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 01.06.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення коштів - задоволено повністю та стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 кошти недоотриманої суми пенсії в розмірі 49910,98 грн та 908,00 грн судового збору.

Вказане рішення суду набрало законної сили.

Як встановлено, судом, враховуючи те, що позивач, як спадкоємець за заповітом, в установленому порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на кошти в сумі 409656,22 грн, але їй було виплачено лише 359745,24 грн нарахованої, але неотриманої пенсії, суд вважає вимоги позивача підлягаються задоволенню шляхом стягнення недоотриманої суми належних позивачу коштів в розмірі 49910,98 грн, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Позивач вказане рішення не оскаржував. Однак в той же час, рішення не містить будь-яких обгрунтувань щодо вимог в частині нарахувати та виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_2 на користь позивача за період з 01.07.2016 р. по 21.09.2017 р.

А тому враховуючи, що вказані вимоги були предметом спору, проте з інших підстав, позивач не позбавлений можливості звернутись із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо невирішених вимог.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу в порядку спадкування за законом недоотримані за життя ОСОБА_2 пенсійні виплати за період з 01.07.2016 по 21.09.2017 суд вважає за необхідне зазначити, що лише особі, якій нараховувалась та виплачувалась пенсія належить право звернутись до суду із вимогами про здійснення її нарахування та виплати, оскільки згідно з положеннями статті 1219 ЦК України право на пенсію не спадкується.

ОСОБА_2 за життя не звертався із вимогами про нарахування та виплату йому пенсійного забезпечення, відповідне рішення про зобов`язання Пенсійний фонд вчинити такі дії відсутнє. Також відсутні рішення судів про визнання дій Пенсійного фонду України щодо припинення нарахування та виплати пенсійного забезпечення неправомірними. В межах даного провадження суд позбавлений можливості оцінити правомірність припинення нарахування та виплати пенсійного забезпечення ОСОБА_2 .

Щодо вимог позивача про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 на недоотримані за життя пенсійні виплати за період з 01.07.2016 по 21.09.2017 суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки нарахування та виплата пенсійного забезпечення ОСОБА_2 була припинена, відсутні докази що вказані суми нараховані та не виплачені.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, оцінивши в сукупності надані суду докази, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 77-81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 02 лютого 2024 року

Суддя: Н.Г. Притула