МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ____________
Пр. №2/521/445/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Сегеди О.М.,

при секретарі Замниборщ А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Банк Восток», про стягнення безпідставно набутих коштів,

встановив:

В квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» (далі ПАТ «Банк Восток»), посилаючись на те, 14 квітня 2021 року він, як моряк за фахом, уклав контракт з «SIBERIA SHIPPING CORP» (Ліберія, Монровія, вул. Брод, 80).

Зазначив, що до вибуття його за контрактом за кордон, між ним та ОСОБА_2 , в усній формі було досягнуто домовленість про відкриття на її ім`я рахунку у доларах США в ПАТ «Банк Восток», на який він буде перераховувати свою заробітну плату, а відповідачка щомісяця, по мірі надходження коштів, буде знімати кошти та віддавати їх його родичу. На підтвердження усної домовленості між ним та відповідачкою у ПАТ «Банк Восток» у відділенні №12 за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я останньої було відкрито банківський рахунок № НОМЕР_1 , на який перераховувалася його заробітна плата за укладеним трудовим контрактом від 14 квітня 2021 року (договір про банківське обслуговування за тарифним пакетом «Карта моряка» на підставі посвідчення особи моряка серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я позивача та трудового контракту від 14 квітня 2021 року).

Вказував, що він свідомо відкрив не на своє ім`я вищевказаний рахунок, маючи на меті оптимізацію своїх податкових зобов`язань.

Стверджував, що загальний обсяг його заробітної плати за трудовим контрактом від 14 квітня 2021 року за період з квітня 2021 року по жовтень 2021 року включно, склав 27100,00 доларів США, а саме: квітень 2021 року -1700, 00 доларів США; травень 2021 року - 4900,00 доларів США; червень 2021 року - 4700,00 доларів США; липень 2021 року - 4700,00 доларів США; серпень 2021 року 4700,00 доларів США; вересень 2021 року 4700,00 доларів США; жовтень 2021 року -1700,00 доларів США.

Зазначив, що відповідачка спочатку виконувала свої зобов`язання за усною з ним домовленістю, та з першого перерахування його заробітної плати зняла з рахунку грошові кошти в розмірі 6600,00 доларів США, шляхом зняття готівки сумами:1600,00 доларів США та 5000,00 доларів США. Вказані кошти відповідачка передала його родичу, чим підтвердила свої зобов`язання по усній домовленості з ним, але у подальшому безпідставно стала ухилятися від виконання своїх зобов`язань і наступні надходження його заробітної плати не знімала і не передавала його родичу.

Вказував, що з впливом деякого часу, після закінчення контракту та повернення його в Україну до м. Херсон, він звернувся до відповідачки з проханням повернути йому кошти або надати довіреність на користування банківським рахунком, або надати банківську карту від рахунку, відкритого на її ім`я, з метою зняття грошових коштів, які він особисто заробив, але остання відмовилася, надіслав йому 15 лютого 2023 року повідомлення у застосунку «Теlegram», при цьому жодних дій щодо повернення коштів не вчинила, утримуючи кошти на протязі всього часу, починаючи з 20 грудня 2021 року.

Стверджував, що відповідачка безпідставно набула належні йому грошові кошти у розмірі 20500,00 доларів США, і утримує їх на банківському рахунку, відкритому виключно для цілей перерахування його заробітної плати за трудовим контрактом.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь безпідставно набутих нею грошових коштів у розмірі 20500,00 доларів США, три відсотки річних в розмірі 802,00 доларів США та судові витрати.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2023 року було відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 91).

Ухвалою суду від 25 травня 2023 року по справі було задоволено клопотання про витребування доказів (а.с. 112).

Ухвалою суду від 17 липня 2023року по справі було задоволено клопотання про забезпечення позову (а.с. 140-141).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2023 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 154).

Представник позивача, діючий за ордером від 14 квітня 2023 року та договором про надання юридичних послуг №01/03/23/11 від 01 березня 2023 року в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надав заяву, якою підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, розглянути справу за його відсутністю (а.с. 79 ,80, 235).

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце слухання справи повідомлялися відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Раніше на електронну адресу представника позивача надіслала відзив на позов в якому просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 101, 120, 147, 149, 163, 216-217 ).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04).

За ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно ст. 11 ЦПК України з цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

При цьому, згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частинами 1, 4 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за фахом працював моряком, що підтверджується посвідченням моряка та морехідною книжкою (а.с. 13-14, 15, 16-23).

Зазначені документи підтверджують факт того, що відповідач періодично виїжджав за межі України для працевлаштування моряком за контрактами з іноземними компаніями.

Встановлено, що 14 квітня 2021 року ОСОБА_1 уклав з Компанією «SIBERIA SHIPPING CORP» (державна реєстрація Ліберія, Монровія, вул. Брод,80) трудовий контракт для роботи на посаді електромеханіка судна TSAR VLADIMIR, прапор CAMEROON (а.с. 24-40).

Відповідно до довідки про стаж роботи ОСОБА_1 на судні TSAR VLADIMIR, прапор CAMEROON, стаж його роботи складає 6 місяців 23 дня (а.с. 40, 41).

З матеріалів справи вбачається, що загальний обсяг заробітної плати позивача за трудовим контрактом від 14 квітня 2021 року за період з квітня 2021 року по жовтень 2021 року включно, склав 27100,00 доларів США.

Отже, суд вважає, що вказані документи підтверджують факт того, що позивач дійсно працював за трудовим контрактом на посаді електромеханіка на судні TSAR VLADIMIR, прапор CAMEROON.

Судом встановлено, що між сторонами в усній формі було досягнуто домовленість про відкриття в ПАТ «Банк Восток» на ім`я ОСОБА_2 рахунку у доларах США, на який позивач повинен був перераховувати свою заробітну плату, а відповідачка щомісяця, по мірі надходження коштів, повинна була знімати кошти та віддавати їх родичу ОСОБА_1 .

На підтвердження вказаної домовленості, відповідачка у ПАТ «Банк Восток» у відділенні №12 за адресою: АДРЕСА_1 на своє ім`я відкрила банківський рахунок № НОМЕР_1 (а.с. 128).

Встановлено, що банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_2 перераховувалася LEISURE MARINE LP заробітна плата ОСОБА_1 , а саме: квітень 2021 року -1700,00 доларів США; травень 2021 року - 4900,00 доларів США; червень 2021 року - 5800,00 доларів США; липень 2021 року - 4700,00 доларів США; серпень 2021 року - 4700,00 доларів США; вересень 2021 року - 4700,00 доларів США; жовтень 2021 року -1700,00 доларів США, що підтверджується рахунками по заробітній платі, що підтверджується рахунками заробітної плати (а.с.4 2-60).

Відповідно до листа ПАТ «Банк Восток» від 19 червня 2023 року на банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_2 було зараховано квітень 2021 року - 1700,00 доларів США; травень 2021 року - 4900,00 доларів США; червень 2021 року - 5800,00 доларів США; липень 2021 року - 4700,00 доларів США; серпень 2021 року - 4700,00 доларів США; вересень 2021 року - 4700,00 доларів США; жовтень 2021 року - 1700,00 доларів США.

Станом на 19 червня 2023 року залишок коштів на рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_3 склав 20465,60 доларів США (а.с. 128-129).

Факт домовленості між сторонами щодо відкриття на ім`я відповідачки рахунку у ПАТ «Банк Восток», підтверджується їх перепискою в мобільному додатку, а саме скрін-шотами листування (а.с. 66-73).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина 2 вказаної статті вказує, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Статтею 206 ЦК України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною 2 ст.1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей

При цьому суд зазначає, що для правомірного набуття зазначених грошових коштів в якості поворотної фінансової допомоги між сторонами мали бути належним чином оформлені відповідні правовідносини позики, але таки докази в матеріалах справи відсутні.

Також суду не надано жодних розписок, листів, телеграм, інших письмових повідомлень, будь-яких документів або доказів вчинення конклюдентних дій, які б підтверджували укладення сторонами договору про надання поворотної фінансової допомоги як у письмовій формі, так і у спрощений спосіб.

Будь - яких інших доказів існування правовідносин, як і доказів, що між позивачем та відповідачем був укладений правочин, спрямований на настання реальних наслідків, сторонами, в тому числі відповідачем суду не надано.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги наявні в матеріалах справи документи та пояснення позивача суд доходить висновку, що договір у формі єдиного документу, складеного у письмовій формі, підписаний сторонами та скріплений їх печатками (за їх наявності), не складався.

В свою чергу зарахування грошових коштів (заробітної плати позивача) на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_2 від LEISURE MARINE LP суд розцінює лише як письмовий доказ передачі позивачем відповідачці грошових коштів в сумі 20500,00 доларів США, а отже даний доказ не є обставиною, достатньою для того, щоб дійти висновку про існування між сторонами договірних відносин в контексті конкретного цивільного договору.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

В даному випадку майном є грошові кошти в сумі 25500,00 доларів США, які були отримані відповідачкою у зв`язку з їх перерахуванням позивачем на поточний рахунок останньої без укладення договору поворотної фінансової допомоги, тобто отримані без достатніх правових підстав.

Частина 3 ст. 1212 ЦК України поширює дію положень про безпідставне збагачення на відносини, що регулюються іншими положеннями Цивільного кодексу України, зокрема, на випадки виконання зобов`язання однією із сторін: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, у випадку коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13, від 02 вересня 2014 року у справі № 910/1620/13, від 14 жовтня 2014 року у справі №922/1136/13 та від 25 лютого 2015 року у справі № 910/1913/14, від 02 лютого 2016 року у справі №6-3090цс15, яка підтримана Верховним Судом у постанові від 06 березня 2018 року по справі № 910/13814/17.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Аналогічна правова позиція викладені в постанові Верховного Суду від 06 серпня 2019року у справі № 910/5027/18.

Наразі, відповідачкою, у відповідності до вимог чинного процесуального законодавства не спростовано жодними доказами викладені позивачем у позові обставини щодо відсутності правових підстав для перерахування їй спірних грошових коштів.

Будь - яких документальних доказів на підтвердження існування між сторонами договірних відносин відповідачем також не надано.

Згідно статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Таким чином, враховуючи відсутність доказів укладання між сторонами договору про надання поворотної фінансової допомоги у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку, що перераховані позивачем на рахунок відповідачки грошові кошти у загальному розмірі 25 500,00 доларів США. у розумінні ст. 1212 ЦК України вважаються такими, що безпідставно набуті відповідачкою, і, як наслідок, підлягають поверненню позивачеві.

В силу ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та зазначено позивачем, свої зобов`язання щодо повернення позивачу безпідставно набутих грошових коштів в сумі 25500,00 доларів США, всупереч вимогам цивільного законодавства, відповідачка не виконала, в результаті чого у відповідачки утворилась заборгованість перед позивачем у наведеній сумі, яку позивач просив стягнути в поданій суду позовній заяві.

За приписами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

При цьому відповідачкою не надано суду жодних доказів на підтвердження існування договірних або будь - яких інших правовідносин, повернення безпідставно набутих коштів, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

Суд зазначає, що приписи ч. 1 ст. 1212 ЦК України, встановлюють обов`язок набувача безпідставно отриманого майна повернути таке майно відповідній особі, причому обов`язок з повернення такого майна виникає з моменту, коли особа дізналася про безпідставність одержання цього майна.

Тобто ключовим у застосуванні норм, які регулюють кондиційні зобов`язання, є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання грошового зобов`язання.

За висновками суду, обов`язок з повернення безпідставно набутого майна, а саме грошових коштів в розмірі 25500,00 доларів США настав у відповідачки в момент, коли вона дізналася про безпідставність одержання цього майна. Тобто, обставина про одержання коштів була відома відповідачці з моменту зарахування грошових коштів на її розрахунковий рахунок в банківській установі, на який були перераховані кошти.

Отже, відповідачка після отримання грошових коштів в сумі 25500,00 доларів США зобов`язана була повернути їх позивачу.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт неповернення відповідачкою безпідставно набутих коштів, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи та на момент прийняття рішення будь - яких доказів повернення позивачу безпідставно набутих коштів в сумі 25500,00 доларів США відповідачка суду не представила, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, виходячи з того, що позов повністю доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами ст.ст. 549-552, 611, 625 ЦК України.

З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України та ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу ст.ст. 612, 625 ЦК України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

За змістом ст.ст. 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Отже, дія ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України. Тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки боржником порушено позадоговірне (деліктне) грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України.

У постанові від 23 травня 2018року у справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (пункт 6.20).

Таким чином, у справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої ч.2 ст. 625 ЦК України.

Відтак у даному випадку, розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами встановлено законом, а саме ч.2.ст. 625 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно набутих або збережених грошових коштів, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано 3 % річних в розмірі 802,00 доларів США, які позивач просить суд стягнути згідно наданого розрахунку.

Відповідачем не надано суду контррозрахунку заявлених до стягнення позовних вимог або заперечень щодо здійсненого позивачем розрахунку.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх відповідне задоволення.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Судовий збір у справі складає 7790,00 грн., який був сплачений позивачем при зверненні до суду. Оскільки позов задоволений, то сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 1212, 1213 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійих вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Банк Восток», про стягнення безпідставно набутих коштів задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України з електронним носієм № НОМЕР_5 , орган що видав 6511 19 липня 2019 року, РНОКПП НОМЕР_6 , безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 20500 (двадцять тисяч п`ятсот) доларів США 00 центів.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України з електронним носієм № НОМЕР_5 , орган що видав 6511 19 липня 2019 року, РНОКПП НОМЕР_6 , три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 802 (вісімсот два) долара США 00 центів.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України з електронним носієм № НОМЕР_5 , орган що видав 6511 19 липня 2019 року, РНОКПП НОМЕР_6 , судовий збір у розмірі 7790 (сім тисяч сімсот дев`яносто) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України з електронним носієм № НОМЕР_5 , орган що видав 6511 19 липня 2019 року, РНОКПП НОМЕР_6 , витрати на правову допомогу у розмірі 40000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України з електронним носієм № НОМЕР_5 , орган що видав 6511 19 липня 2019 року, РНОКПП НОМЕР_6 , витрати пов`язані із здійсненням перекладу письмових доказів у розмірі 1650 (одна тисяча шістсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 05 лютого 2024 року.

Суддя: О.М. Сегеда