Справа № 214/3756/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 січня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Сіденка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Чаплиги О.О.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гудими Т.В.,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Стаднік Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності,

ВСТАНОВИВ :

позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просить суд виділити в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна 3/10 частки нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , належне сторонам по справі на праві спільної часткової власності, посилаючись на спір між сторонами з приводу вказаного нерухомого майна.

В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що відповідно до договору дарування 3/10 частки нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу. Ця частка приміщення складається з кімнат 1, 2, 3 загальною площею 29,3 кв.м. на першому поверсі чотириповерхового житлового будинку. ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 24.05.2019 належить 7/20 часток указаного приміщення, відповідачу ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 10.03.2020 належить 7/20 часток указаного приміщення. При цьому 7/20 часток нежитлового приміщення складають частку кожної з кімнат № 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 загальною площею 71,0 кв.м., розташованих у нежитловому приміщенні вбудованому в перший поверх чотириповерхового житлового будинку. Між нею та відповідачами виник спір щодо виділу частки спільного майна натурі, тому вона зверталась до них з пропозицією поділу належного їм приміщення в натурі та оформлення належних їм часток у самостійні об`єкти нерухомого майна, однак відповідачі безпідставно відмовляють їй. Тому просить задовольнити вимоги.

Ухвалою суду від 19 серпня 2022 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 16 лютого 2023 року у підготовчому судовому засіданні за клопотанням представника позивача призначено у справі будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою суду від 04 квітня 2023 року відновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 08 травня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.

Представник позивача адвокат Гудима Т.В. у судовому засіданні на вимогах наполягала.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Стаднік Я.В. вимоги позову не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов.

В обґрунтування відзиву зазначено, що у випадку задоволення позовних вимог, відповідачу втрачають можливість користування власним майном, оскільки будуть позбавлені можливості увійти у нього. Щодо можливості обладнання окремого входу, то процедура передбачає необхідність отримати велику кількість дозволів та документів (які є тривалими та виконання яких є дуже коштовним, що негативно вплине на їх фінансовий стан, а саме: отримання технічного висновку від проектувальника і фахівця з технічного нагляду, на базі згодом робиться план, в який вносяться відповідні зміни; отримати дозвіл від державних органів архітектури у зв`язку з придбанням фасаду будинку іншого виду після створення додаткового входу; отримати відповідне схвалення від керуючої компанії, до якої віднесено будівлю, де планується внесення змін; отримати дозвіл від господарів квартир, які проживають у даному будинку. Крім того, слід отримати дозвільний документ, який дозволить виконати окремий вхід в ДАБІ. Під час реконструкції будинків та споруд торгівлі необхідно додержуватися установлених технічно-будівельних вимог, санітарних правил, а також передбачати пристрої для потреб інвалідів. У вбудовано-прибудованих до житлового будинку магазинах слід забезпечувати ізоляцію руху покупців і машин, які доставляють товари, від потоку руху мешканців цього житлового будинку, тощо, що може лягти на плечі відповідача непід`ємним тягарем, як за строками виконання, так і за вартістю робіт і дозвільних документів. Звертаючись до суду з позовом позивачка не зазначає, що вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо користування нежитловим приміщенням, проте кожна із сторін користується своєю частиною нежитлового приміщення, жодних конфліктних ситуацій та посягань на право користування та розпорядження своєю частиною майна не виникало. Позивач не обмежена у можливості реалізувати всі правомочності щодо тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає її частці у праві спільної часткової власності. Саме такий виділ часток, як просить позивач, відбувся оформленням акту ідеальних часток від 06.11.2017, складеного техніком з інвентаризації нерухомого майна. Кімнати 1 та 2 фактично являються кімнатами загального користування як для позивача, так і відповідачів, оскільки фактично являють собою вхід у приміщення. Фактично із спільної часткової власності виділено частки (кімнати), які набули у власність позивач та відповідачі, відповідними нотаріально посвідченими договорами. Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що як частка, яку хоче виділити позивач, так і частки, що залишаються у відповідачів, мають окрему систему життєзабезпечення (входи, водопостачання, водовідведення, опалення, тощо). Тому оскільки позивачем не доведено наявності технічної можливості виділу належної їй частки в одиницю, просить у задоволенні вимог відмовити.

В судовому засіданні адвокат Стаднік Я.В. додатково повідомив, що запропонований експертом варіант поділу нерухомого майна передбачає втручання в несучі конструкції будинку, тому є неможливий.

Допитана в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_5 пояснила, що при виділенні ОСОБА_1 частки в об`єкті нерухомого майна втручань у інженерні комунікації не передбачається. При запропонованому варіанті виділу у відповідному висновку не передбачено втручання у несучі конструкції будинку, переобладнання вікна у дверний проріз таким не являється, оскільки несуча здатність стін не порушується, за умови не розширення вікна. Щодо необхідності підготовки відповідних дозвільних документів для виділення ОСОБА_1 в натурі її частки експерт повідомила, що не уповноважена давати відповідь на таке питання, оскільки це виходить за межі її повноважень як експерта та таке питання має правовий характер. При виділі ОСОБА_1 її частки необхідно провести відповідну реконструкцію, технічна можливість для облаштування пандусу наявна. Для того, щоб виділити ОСОБА_1 її частку, необхідно приміщення облаштувати окремими входами. При виділі позивачу її частки, така не повинна бути зменшена. При проведенні експертизи були враховані інтереси власників. При проведенні експертизи досліджувались суто технічні питання через призму збереження за співвласниками відповідних часток, правові питання експертом не досліджувались.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Як встановлено судом та не оспорюється учасниками процесу, ОСОБА_1 на підставі договору дарування 3/10 частки нежитлового приміщення, укладеного 06 грудня 2018 року, належить 3/10 частки нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17-19 копії договору, витягу).

Відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 10.03.2020 належить 7/20 часток нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 24.05.2019 належить 7/20 часток указаного нежитлового приміщення (а.с. 20-21 копія витягу).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частинами першою та другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна.

Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт.

Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 367, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ (виділ частки) будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників, хоча порядок користування будинком підлягає врахуванню при поділі будинку.

Указані висновки сформовані Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 161/3260/20 (провадження № 61-5330св23).

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто становити окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 445/442/16-ц (провадження № 61-13434св19) зроблено висновок, що «допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу».

При цьому суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 викладено правовий висновок, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки із майна, що є у спільній частковій власності, правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце не виділ, а поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Застосований спосіб захисту прав позивача відповідає зазначеним вище положенням ЦК України та є ефективним, оскільки співвласник майна, що перебуває у спільній часткові власності трьох осіб, має право як на виділ своєї частки із майна, що є у спільній частковій власності (стаття 364 ЦК України), так і на її поділ (стаття 367 ЦК України). Кожен з цих способів передбачає виділення співвласнику в натурі відокремленої частини майна, яка відповідає розміру його частки у праві власності.

Правовий режим спільної власності має враховувати інтереси усіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Зазначення у судовому рішенні, яким позивачу виділено частину спірного будинку, також частини цього будинку, яка залишається (виділяється) відповідачці, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, таким, як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Такий підхід відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі № 462/1585/16-ц, від 08 березня 2023 року у справі № 559/1923/17.

У постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 2114/2-3819/11 та від 29 червня 2022 року у справі № 466/3008/17 зазначено про необхідність забезпечення дійсного вирішення у дієвий спосіб спору, що виник та існує між сторонами та існування якого позбавляє їх можливості спільно використовувати єдиний об`єкт нерухомості без його поділу (виділу частки) в натурі.

На виконання ухвали суду від 16 лютого 2023 року, судовим експертом Бихно М.В. складено 30 березня 2023 року висновок експерта з питань будівельно-технічної експертизи № 15-23, відповідно до висновків якого експертом запропоновано єдиний варіант виділу частки (3/10) із об`єкту нерухомого майна нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , враховуючи мінімально необхідні обладнання, без втручання у несучі конструкції будинку, поставлене на вирішення будівельно-те6хнічної експертизи питання та нормативно-правових актів у галузі будівництва. Власнику ОСОБА_1 (3/10 часток) пропонуються до виділу наступні приміщення у нежитловому приміщенні АДРЕСА_2 : умовно № 1 (номерний знак приміщень експертом надається умовно, для зручного опису виділу, при реєстрації приміщень, він може відрізнятись): прим. 1 тамбур 2,0 кв.м., прим. 2 підсобка 17,2 кв.м., прим. 3 коридор 10,1 кв.м. Всього площа приміщень, що виділяються 29,3 кв.м. Для відокремлення своєї частки приміщень відповідно до діючих будівельних норм, власнику ОСОБА_1 необхідно виконати наступні переобладнання: улаштувати приміщення санвузлу з тамбур-шлюзом; закласти дверний проріз між приміщеннями 4 та 3; улаштувати пандус для доступу маломобільних груп населення (а.с. 117-146).

Разом з тим, у постанові від 23 вересня 2020 року у справі № 570/5726/14-ц (провадження № 61-10912св20) Верховний Суд зазначив, що, вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд апеляційної інстанції не врахував, що згідно з висновком експерта поділ спірного будинку можливий лише за умов виконання певних робіт з переобладнання та перепланування будинку. Верховний Суд зробив висновок про те, що у разі незазначення дії, які треба виконати з метою належного поділу спірного будинку, захист прав та інтересів як позивача, так і відповідача не буде практичним та ефективним, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про ухвалення додаткового рішення, в якому конкретизував перелік робіт з переобладнання та перепланування будинку, які потрібно виконати кожній стороні для виділення їм окремих приміщень та які узгоджуються з висновком судової експертизи. Суд касаційної інстанції виснував, що додаткове рішення не змінило зміст рішення місцевого суду, ухваленого по суті заявлених у справі вимог, оскільки воно лише конкретизувало дії, які потрібно виконати сторонам для реалізації ефективного захисту порушеного права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 липня 2022 року у справі № 560/1432/17 (провадження № 61-15403св21) зазначив, що «у справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що для поділу спірного будинку згідно з варіантом № 2 висновку експерта від 31 травня 2018 року № Е-01/18 потрібно здійснити відповідні ремонтно-будівельні роботи, які не передбачають втручання у несучі конструкції будинку чи інженерні мережі, відтак, не потребують отримання дозвільних документів, що дають право на виконання робіт з переобладнання та перепланування. Апеляційний суд, погодившись з висновком суду першої інстанції про можливість здійснити виділ частки спірного майна в натурі, звернув увагу на те, що в рішенні суду першої інстанції не зазначено чіткого переліку дій, які потрібно виконати кожній стороні з метою належного поділу спірного будинку, оскільки поділ спірного будинку можливий лише за умов виконання певних робіт з переобладнання та перепланування будинку. З метою надання ефективного захисту прав та інтересів сторін у справі суд апеляційної інстанції зробив висновок про зміну рішення суду першої інстанції та конкретизацію переліку робіт з переобладнання та перепланування будинку і надвірної будівлі сараю, які треба виконати позивачу та відповідачу для виділення їм окремих приміщень відповідно до висновку додаткової судової інженерно-технічної експертизи. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 569/10421/17 (провадження № 61-17364св19) та від 23 вересня 2020 року у справі № 570/5726/14-ц (провадження № 61-10912св20).

Згідно висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 344/8200/14-ц (провадження № 14-302цс19), оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної власності припиняється, тому при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, частка якого виділяється, та власнику (власникам), частки яких залишаються, мають бути виділені окремі приміщення, які повинні бути ізольованими від приміщень іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, підведену систему водопостачання, водовідведення, опалення тощо, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них». Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.3, 2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатися лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що, дійшовши висновку про можливість виділення належної позивачу частки у виді приміщень першого поверху будинку, апеляційний суд не звернув уваги на ці обставини, не перевірив та в рішенні не зазначив, чи ті приміщення є ізольованими від приміщень інших співвласників, чи мають окремий вихід, чи підключені системи водопостачання, водовідведення, опалення тощо, тобто чи складають окремий об`єкт нерухомого майна, чи є потрібним переобладнання будинку.

Згідно висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 654/2080/17 (провадження № 61-3792св19), від 27 січня 2021 року у справі № 361/2430/18 (провадження № 61-12338св20), від 10 лютого 2021 року у справі № 450/2167/16-ц (провадження № 61-9894св19), від 24 листопада 2021 року у справі № 243/5056/20 (провадження № 61-14037св21), при поділі нерухомого майна в натурі в разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення суду повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки. Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання. Отримання відповідних документів на переобладнання та перепланування будинку потрібне лише у випадку втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, в іншому випадку дозвільна документація не є необхідною.

Також у постанові від 24 листопада 2021 року у справі № 243/5056/20 (провадження № 61-14037св21) Верховний Суд виснував, що суди попередніх інстанцій правильно взяли до уваги, що до ухвалення судом першої інстанції рішення у справі позивач не надав документів (будівельний паспорт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт), які б підтверджували, що будівельні роботи з переобладнання та перепланування у спірному житловому будинку, які потрібно провести для виділу частки з будинку в натурі, відповідають містобудівній документації на місцевому рівні, детальним планам територій, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

У постанові від 25 січня 2023 року у справі № 552/3061/20 (провадження № 61-6539св22), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що «що у другому варіанті висновку додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи зроблено застереження, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 виконувати переобладнання можливо після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт Державній архітектурно-будівельній інспекції або її територіальному органу за місцезнаходженням об`єкта будівництва, що є заміною дозволу виконавчого комітету місцевої ради. Переобладнання можливо проводити за будівельним паспортом, розробленим організацією, яка має ліцензію на проведення такого виду робіт. Отже, експерт, наголосивши на необхідності отримання дозвільних документів, фактично підтвердив, що переобладнання передбачає втручання в несучі конструкції будинку та інженерні системи загального користування, а відтак вимагає отримання дозволів на таке переобладнання. У справі, що переглядається, сторони не надали до судів першої чи апеляційної інстанцій відповідних документів, виданих компетентними органами державної влади. Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про поділ спільного будинку за варіантом, який передбачає його переобладнання, не мав можливості встановити, чи будуть надані уповноваженими органами відповідні дозволи. Тож, ухвалюючи оскаржуване рішення, апеляційний суд не врахував висновків Верховного Суду, наведених заявником у касаційній скарзі, та залишив поза увагою те, що інші варіанти поділу будинку за висновком експерта від 06 квітня 2021 року № 2 не потребують здійснення переобладнання».

Враховуючи, що між сторонами існував тривалий спір щодо поділу належного їм на праві спільної часткової власності нерухомого майна, а позивач, пред`являючи вимоги про виділ належної їй частки у праві власності на спірне нежитлове приміщення, що з урахуванням кількості власників приміщення свідчить про його фактичний поділ, з урахуванням технічної можливості переобладнання приміщення зі створенням ізольованих кімнат, встановленої на підставі висновку судової будівельно-технічної № 15-23 від 30 березня 2023 року, суд дійшов висновку про наявність підстав задоволення вимог.

Доводи відповідача щодо недопустимості як доказу висновку судової будівельно-технічної експертизи є необґрунтованими, оскільки відповідачі не спростували належними та допустимими доказами висновків проведеної у межах розгляду справи судової будівельно-технічної експертизи. Фактично заперечуючи проти самого поділу спірного приміщення, представник відповідача не зазначала інших можливих, на її думку, варіантів його поділу між співвласниками, більш того, після ознайомлення з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 15-23 від 30 березня 2023 року не зверталася до суду з клопотанням про проведення додаткової чи повторної експертизи. Відзив на позов та письмові заперечення представника відповідача також не містять посилань на інші варіанти поділу спірного приміщення, або ж на наявність доказів технічної неможливості його поділу чи порушення державних будівельних норм при такому поділі (постанова Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 161/3260/20 (провадження № 61-5330св23). Основною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог є лише незручність у проведенні додаткових комунікації та добудов зі сторони відповідачів.

При цьому суд також критично ставиться до посилань представника відповідача щодо неможливості виділення позивачу її частки в окремий об`єкт нерухомості з підстав втручання у несучі конструкції будинку, оскільки такі доводи спростовані експертом у своєму висновку та поясненнями, наданими ним у судовому засіданні. Суд не вбачає підстав ставити під сумнів свідчння та аргументи судового експерта, який має спеціальні знання у відповідній галузі знань. Доводів протилежного суду учасниками справи не надано.

Крім того, Верховний Суд України у своїй постанові від 03 квітня 2013 року у справі №6-12цс13 також дійшов висновку, що у разі виділу співвласник отримує свою частку в майні в натурі й вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності в разі поділу (стаття 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат, які суд з врахуванням задоволення позовних вимог вважає можливим відшкодувати на користь позивача шляхом стягнення з відповідачів з кожного окремо в рівних частках по 496,20 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору та по 7000,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на проведення будівельно-технічної експертизи.

Керуючись ст. ст. 10, 12,13, 141, 263 266, 268, 354 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 повністю.

Здійснити поділ нежитлового приміщення, яка розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , припинивши право спільної часткової власності ОСОБА_1 на указане приміщення.

Виділити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 ) у власність в натурі частку у нежитловому приміщенні, відповідно до висновку експерта з питань будівельно-технічної експертизи № 15-23, складений 30 березня 2023 року судовим експертом Бихно М. В., у складі таких приміщень та споруд:

-прим. 1 тамбур 2,0 кв.м.,

-прим. 2 підсобка 17,2 кв.м.,

-прим. 3 коридор 10,1 кв.м.,

Всього площа приміщень, що виділяються 29,3 кв.м.

Для відокремлення своєї частки приміщень відповідно до діючих будівельних норм, власнику ОСОБА_1 необхідно виконати наступні переобладнання:

-улаштувати приміщення санвузлу з тамбур-шлюзом;

-закласти дверний проріз між приміщеннями 4 та 3;

-улаштувати пандус для доступу маломобільних груп населення.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ), місце проживання яких зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 з кожного окремо в рівних частках, на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 ) по 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість грн. 20 коп.) в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору та по 7000,00 грн. (сім тисяч грн. 00 коп.) в рахунок відшкодування витрат на проведення будівельно-технічної експертизи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 02 лютого 2024 року.

Суддя С.І. Сіденко