Справа № 235/571/22
Провадження № 2/204/1227/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

за участю секретаря Кошелюк Д.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, якою просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 99 240 грн.; та судовий збір сплачений за подання позову до суду.

В обґрунтування позову позивач вказав на те, що з 07.03.2018 року по 18.06.2020 року він працював на підприємстві відповідача. Під час роботи в шахті 07.08.2019 року позивач отримав виробничу травму, в результаті якої став інвалідом 3 групи. З дня отримання виробничої травми перебував на лікарняному до дня звільнення. 18.06.2020 року позивач особисто до відділу кадрів підприємства подав заяву про звільнення за власним бажанням та прохав здійснити повний розрахунок при звільненні. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2020 року стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість з оплати праці у розмірі 58 378,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 60 000 грн., що у загальному розмірі становить 118 378,00 грн. Згодом, 13 січня 2022 року відповідач здійснив виплату належних позивачу при звільненні сум. Отже, загальний період затримки розрахунку при звільненні з 19.06.2020 року по 13.01.2022 року. Позивач зазначає, що останніми двома місяцями його роботи були червень та липень 2019 року, оскільки позивач після травми знаходився на лікарняному та не працював. Таким чином, середньоденна заробітна плата, за розрахунком позивача, склала 1 204,08 грн. На підставі зазначеного, позивач просить стягнути середній заробіток за час розрахунку при звільненні за період з 19.06.2020 року по 13.01.2022 року у розмірі 99 240 грн.

Ухвалою суду від 27 грудня 2023 позовну заяву прийнято до свого провадження та у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 27.12.2023 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.

З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 зазначає, що позовні вимоги не визнає, вважає їх такими, що порушують права та законні інтереси товариства. Судове рішення від 30.09.2020 року відповідачем виконане 13.01.2022 року, що не заперечує і сам позивач. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Тому позивачем зазначено період розрахунку середнього заробітку такий, що значно перевищує строк зазначений у ч.1 ст.117 КЗпП України. Крім того, у справі № 235/5055/20 судом вже встановлено, що позивач в день звільнення 18.06.2020 не працював. У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст. 117 КЗпП України наступає після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок та невиплати після пред`явлення цієї вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Також у справі № 235/5055/20 судом встановлено, що відповідачу вперше стало відомо про вимогу позивача, коли той звернувся до ТОВ "Краснолиманське" з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з травмою на виробництві та стягнення заборгованості з оплати праці, за результатами розгляду якої ухвалено рішення Красноармійським міськрайонним судом Донецької області від 30.09.2020 року. Таким чином, відповідач вважає, що період розрахунку середнього заробітку має розраховуватись з 30.09.2020 року і включати в себе не більше 6 місяців. Одночасно з цим, відповідач зазначає, що не в змозі виконати свої зобов`язання перед позивачем через виникнення форс-мажорних обставин, а саме у зв`язку з виникненням в Україні подій військової агресії. Також вказує, що покладення на відповідача обов`язку виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні стане додатковою жорстокою санкцією у фінансовій сфері відповідача, тим самим перетвориться на непосильний тягар, а тому просить зменшити розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні до розумної пропорційності. Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини.

Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 у період з 06.12.2004 року по 03.11.2014 року, з 07.03.2018 року по 18.06.2020 року працював у ТОВ «Краснолиманське». 18.06.2020 року звільнений згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.7-9).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2020 року по справі №235/5055/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з травмою на виробництві та стягнення заборгованості з оплати праці, третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області задоволено та ухвалено: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 заборгованість з оплати праці в розмірі 58378 (п`ятдесят вісім тисяч триста сімдесят вісім) гривень 00 копійок, з утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 60000 (шістдесят тисяч) гривень 00 копійок (а.с.10-13).

З матеріалів справи вбачається, що за червень 2019 року позивачу ОСОБА_1 нараховано заробітну плату у розмірі 26 840,87 грн., за липень 2019 року 22 526,20 грн. (а.с.14).

Згідно виписки із карткового рахунку ОСОБА_1 , 13.01.2022 року ТОВ «Краснолиманське» зараховано на поточний рахунок позивача 118 378,00 грн. (а.с.15-17).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, передбачено, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Як убачається із довідки ТОВ «Краснолиманське №54 від 23.01.2024 року, ОСОБА_1 було звільнено 18.06.2020 року та його середній заробіток на дату звільнення склав 418,92 грн., а саме: квітень 2020 року 8 797,32 грн., травень 2020 року 7 959,48 грн. (а.с.61). Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача, відповідно до довідки відповідача, становить 418,92 грн.

Враховуючи наведене суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 19.06.2020 року і по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Таким чином, оскільки відповідач провів із позивачем остаточний розрахунок 13.01.2022 року, середній заробіток має бути розрахований, з урахуванням вимог ч.1 ст.117 КЗпП, за період з 19.06.2020 року по 19.12.2020 року.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 19.06.2020 року по 19.12.2020 року складає: 184 днів х 418,92 грн. = 77 081,28 грн.

Також суд звертає увагу на те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, накладення органами Державної виконавчої служби арештів не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України (подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 25 травня 2016 року у справі №6-948цс16, від 03 січня 2018 року у справі №331/2814/16-ц). Сам по собі факт фінансових труднощів на підприємстві не може позбавляти працівників права на виплати, що передбачені при їх звільненні.

Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

У постанові від 26 червня 2019 року у справі N 761/9584/15-ц Великої Палати Верховного Суду, зазначено, що, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду сформулювала перелік обставин, які повинен ураховувати суд, вирішуючи питання про зменшення розміру відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 ЦПК України. Такими обставинами є: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Аналогічний правовий висновок викладено також у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі N 761/16407/15-ц, від 15 квітня 2020 року у справі N 331/1863/18, від 18 листопада 2020 року у справі N 335/4416/18-ц.

Таким чином, враховуючи розмір простроченої заборгованості, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 ЦПК України, до 60 000 грн.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіляючи судові витрати судом враховується наступне.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за які позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. (а.с.1), задоволені в розмірі 60 000 грн., то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 500,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 38, 47, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, ст. ст. 1, 21, 24 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 430 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) грн., який визначений без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 )

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (, місцезнаходження: вул.Прорізна, буд.12-А, м.Київ, 01001)

Суддя Н.В. Токар