УХВАЛА

31 січня 2024 року

м. Київ

справа № 2012/2-811/11

провадження № 61 -1065ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 серпня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за заявою головного державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Лисакова Євгена Сергійовича про видачу дубліката виконавчого листа,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року головний державний виконавець Холодногірсько- Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Лисаков Є. С. звернувся до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа у цивільній справі № 2012/2-811/11 за позовною заявою ПАТ соціального розвитку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Жовтневий районний суд м. Харкова ухвалою від 14 серпня 2023 року у задоволенні заяви відмовив.

Харківський апеляційний суд постановою від 14 грудня 2023 року скасував ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 серпня 2023 року та ухвалив нове судове рішення, яким заяву задовольнив, видав дублікат виконавчого листа № 2-811/11, виданого 25 березня 2011 року Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту у розмірі 480 863,90 грн.

18 січня 2024 року представник ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 серпня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року у вказаній справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частина перша статті 258 ЦПК України визначає, що судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази.

Ціна позову у цій справі складає 480 863,90 грн, тобто не перевищує суму двохсот п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який станом на 01 січня 2023 року був встановлений у розмірі 2 684,00 грн (2 684,00 х 250 = 671 000,00).

Отже, оскаржувані судові рішення не підлягають касаційному оскарженню.

Як на підставу для перегляду судових рішень у цій справі в касаційному порядку, заявник зазначає, що справа має виключне значення для нього, оскільки від результату розгляду заяви буде залежати напряму його подальше повноцінне життя та добробут, і може бути усунуте грубе та явне порушення його права власності. Крім того, заявник вказує на те, що касаційна скарга стосується питання, яке має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки суди попередніх інстанцій не врахували низку правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Проте, такі доводи носять суб`єктивний характер, оскільки спрямовані виключно на бажання добитися повторного розгляду справи та уникнення обов`язку з виконання рішення суду. Крім того, доводи щодо питання яке має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, суд не бере до уваги, оскільки вони стосуються обґрунтування підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, водночас не доводять розбіжність у правових висновках Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі потребує належних, фундаментальних обґрунтувань.

З врахуванням наведених доводів, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу rаtione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року.

З урахуванням того, що заявник подав касаційну скаргу на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 серпня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за заявою головного державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Лисакова Євгена Сергійовича про видачу дубліката виконавчого листа.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров