Справа № 650/825/23
провадження № 2/650/256/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого - судді Сікори О.О.,

за участю секретаря - Чечун В.Ф.,

прокурорів: Сухомлина А.О., Істоміна В.В.,

представників позивача - Новікова М.М., Гончарова М.В. ,

третьої особи - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Велика Олександрівка цивільну справу за позовом керівника Бериславської окружної прокуратури Херсонської області Зіневича Дмитра, який звернувся в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про конфіскацію земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

16 серпня 2024 року керівник Бериславської окружної прокуратури Херсонської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області із вказаним позовом в якому просить припинити громадянці Республіки Білорусь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:060:0004 площею 8,1811 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21 січня 2021 року за номером 40296365 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 56343283 від 28 січня 2021 року) шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до статті 141 ЦПК України.

В обґрунтування позову заявник зазначив, що 21 січня 2021 року державним реєстратором Нововоронцовської районної державної адміністрації Молотковою І.Б. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зареєстровано право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 0:03:060:0004 площею 8,1811 га за ОСОБА_3 , яка є громадянкою Республіки Білорусь, на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серія та номер НОМЕР_2 , виданого 21 серпня 2000 року Качкарівською сільською Радою народних депутатів Бериславського району Херсонської області, яка перебуває на території Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області.

В подальшому 20 січня 2021 року громадянкою Республіки Білорусь ОСОБА_3 передано земельну ділянку з кадастровим номером 81800:03:060:0004 площею 8,1811 га за договором емфітевзису в користування ОСОБА_2 на 50 років.

Разом з цим, Бериславською окружною прокуратурою виявлено порушення статей 13, 14, 41 Конституції України, статей 80,81,145 ЗК України при володінні ОСОБА_3 зазначеною земельною ділянкою, що на думку позивача є підставою для припинення права власності відповідача на вказану земельну ділянку шляхом її конфіскації на користь держави. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Від відповідача не надійшов відзив на позовну заяву.

05 вересня 2023 року від представника ГУ Держгеокадастру у Херсонській області Новікова М.М. надійшли додаткові письмові пояснення в якій він зазначав, що відповідно до фактичних обставин і змісту позовної заяви у справі прокурором помилково зазначено про вчинення бездіяльності Головним управлінням Держгеокадастру в Херсонській області щодо не звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки відповідача. Також можна дійти висновку, що в умовах воєнного стану в Україні, має місце відсутність нормативно-правового врегулювання питання порядку перевірок наявності громадянства України у власників земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які набули права власності на них до 01 липня 2021 року, для подальшого вирішення питання конфіскації земельних ділянок у судовому порядку.

Щодо предмету позову представник зазначає, що у спорі вирішується спір щодо наявності підстав для припинення громадянці Республіки Білорусь права власності на земельну ділянку площею 8,1811 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області.

Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України. Відповідно до частини четвертої статті 22 ЗК України (в редакції станом на 27 жовтня 2002 року) землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Згідно з частиною першою статті 145 ЗК України (в редакції станом на 27 жовтня 2002 року) якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

У пункті а) частини першої статті 130 ЗК України зазначено, що набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть громадяни України, а не іноземці. Відповідно до статті 145 ЗК України в чинній редакції, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. У разі порушення вимог статті 130 цього Кодексу щодо граничної площі земель сільськогосподарського призначення, що можуть перебувати у власності однієї особи, земельні ділянки, площа яких перевищує зазначені граничні розміри, конфіскуються за рішенням суду.

Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

Відповідно до фактичних обставин справи відповідачем як іноземцем не вчинено дії щодо відчуження земельної ділянки площею 8,1811 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у продовж року з моменту їх реєстрації за собою.

Таким чином, в її діях наявне триваюче цивільне правопорушення відповідальність за яке передбачена статтею 145 ЗК України у вигляді конфіскації земельної ділянки з подальшим продажем на земельних торгах.

Відповідно до викладеного Головне управління Держгеокадастру в Херсонській області не заперечує щодо задоволення позовної заяви прокурора у справі з урахуванням відсутності бездіяльності Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області у питанні припинення права власності відповідачу на земельну ділянку сільськогосподарського призначення шляхом їх конфіскації.

27 вересня 2023 року від третьої особи ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення в яких він зазначив, що ОСОБА_3 21 серпня 2000 року, будучи на той час громадянином України, отримала Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ХС № 030788 на підставі рішення 18 сесії 23 скликання Качкарівської сільської ради народних депутатів від 09 червня 2000 року № 130. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 180. Вищевказане рішення не скасоване, державний акт виданий на законних підставах. Саме з 21 серпня 2000 року відповідач ОСОБА_3 є власником спірної земельної ділянки, а не з 21 січня 2021 року, як про це вказує позивач.

21 січня 2021 року ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, але це ніяким чином не впливає на дату набуття права власності на майно, яке вже тривалий час перебувало в її власності.

Позивач помилково пов`язує набуття власності на спірну земельну ділянку з датою 21 січня 2021 року. В даному випадку немає підстав для застосування стосовно відповідача вказаних позивачем норм чинного земельного законодавства - пункту «в» частини третьої, частини четвертої статті 81, статті 145 ЗК України, так як: по-перше, ОСОБА_3 отримувала земельну ділянку не у спадщину, а на підставі пункту «г» частини першої статті 81 ЗК України - виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю); по-друге, ОСОБА_3 на час отримання права власності на земельну ділянку була громадянином України. В Державному акті на право приватної власності на землю серія І-ХС № 030788 чітко вказано, що його видано громадянину України; по-третє, навіть в разі зміни громадянства, що скоріш за все мало місце в 2017 році (рік отримання нею паспорта громадянина Республіки Білорусь), вона не повинна була відчужувати земельну ділянку, так як діючим законодавством України таке не передбачене, тобто не передбачений обов`язок відчужити раніше отриману у власність земельну ділянку в разі зміни особою громадянства.

Вказані позивачем норми ЗК України стосуються іноземців та осіб без громадянства, до яких переходить право власності на земельну ділянку, а не осіб, які отримали земельну ділянку у власність, будучи громадянами України.

Що стосується громадянства ОСОБА_3 , то позивачем не надано жодного доказу стосовно наявності громадянства іншої держави (окрім громадянства України) у відповідача на час отримання права власності на земельну ділянку. Також позивачем не з`ясовано наявність громадянства України у ОСОБА_3 на даний час, так як сам по собі факт наявності у неї громадянства Республіки Білорусь не дає підстав вважати, що вона припинила громадянство України або була позбавлена громадянства України у передбаченому законом порядку.

Відповідно до статті 4 Конституції України в нашій державі існує єдине громадянство, а підстави набуття і припинення громадянства визначаються законом, зокрема Законом України «Про громадянство України». Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Закон України «Про громадянство України» визначає три підстави припинення громадянства: перша - вихід з громадянства, друга - втрата громадянства, третя - з підстав, що передбачені Міжнародними договорами. Рішення про припинення громадянства приймається Президентом України та видається відповідний указ.

Таким чином, оскільки вимоги позивача ґрунтуються лише на припущеннях, недостовірних відомостях та невірному трактуванні норм діючого законодавства, у задоволенні позову слід відмовити.

02 жовтня 2023 року суд своєю ухвалою за клопотанням третьої особи ОСОБА_2 витребував від управління Державної міграційної служби в Херсонській області відомості щодо наявності громадянства України у ОСОБА_3 , відповідь щодо чого була надана суду 08 листопада 2023 року.

08 листопада 2023 року суд своєю ухвалою за клопотанням третьої особи ОСОБА_2 витребував від Державної міграційної служби України відомості щодо наявності громадянства України у ОСОБА_3 , відповідь щодо чого була надана суду 06 грудня 2023 року.

Прокурор Істомін В.В. на судовому засіданні наполягав на задоволенні позову зазначивши, що ОСОБА_3 будучи громадянкою Республіки Білорусь та не будучи громадянкою України не має право володіти земельною ділянкою сільськогосподарського призначення на території України, а відтак вона підлягає конфіскації.

Прокурор Сухомлин А.О. на судовому засіданні просив задовольнити позов пояснивши, що після припинення ОСОБА_3 громадянства України та отримання іноземного громадянства зобов`язана була здійснити відчуження земельної ділянки сільськогосподарського призначення, оскільки громадяни іноземних держав не мають право володіти земельними ділянками сільськогосподарського призначення. Заперечуючи проти доводів третьої особи прокурор зазначив, що приведені в позові норми ЗК України у їх системному тлумаченні, свідчать про те, що відповідачка після припинення громадянства України зобов`язана була здійснити її відчуження. Крім того, прокурор зазначив, що факт припинення ОСОБА_3 громадянства України та отримання нею іноземного громадянства достеменно встановлено під час судового розгляду справи.

Представник ГУ Держгеокадастру у Херсонській області Новіков М.М. на судовому просив позов задовольнити, вказавши на відсутність в ЗК України положень, які б дозволяли іноземцям володіти земельними ділянками сільськогосподарського призначення. Системне тлумачення норм, що регулюють інститут володіння земельними ділянками сільськогосподарського призначення свідчить про те, що громадяни України, які набули у власність відповідну земельну ділянку у встановленому законом порядку, після припинення громадянства, яке було однією з підстав для її набуття, зобов`язані були здійснити її відчуження.

Представник ГУ Держгеокадастру у Херсонській області Гончаров М.В. зазначив про необґрунтованість наведених третьою особою аргументів про те, що правомірність набуття особо в статусі громадянина України земельної ділянки сільськогосподарського призначення надає їй право і в подальшому, після припинення такого громадянства, нею володіти, оскільки це суперечить інституту земельного права та не узгоджується із земельною політикою держави спрямованою на унеможливлення вилучення земель сільськогосподарського призначення на користь іноземців та осіб без громадянства.

На судовому засіданні третя особа ОСОБА_2 категорично заперечив проти задоволення позову вказавши, що такої підстави для конфіскації земельної ділянки сільськогосподарського призначення як припинення її власником громадянства України та набуття громадянства іноземної держави, норми ЗК України не містять. Відповідачка не в порядку спадкування, але відповідно до діючого українського законодавства, набула у власність вказану земельну ділянку, а тому на неї не покладався обов`язок здійснити її відчуження.

Відповідачка ОСОБА_3 на судове засідання не з`явилась без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином у спосіб передбачений ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України.

Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши письмові докази, перевіривши обставини наведені сторонами, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності серії І-ХС № 030788 виданого 21 серпня 2000 року головою Качкарівської сільської ради народних депутатів на підставі рішення 18 сесії 23 скликання Качкарівської сільської Ради народних депутатів від 09 червня 2000 року № 130 встановлено, що ОСОБА_3 було передано на праві приватної власності земельну ділянку № НОМЕР_3 площею 8,1811 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходилася на території Качкарівської сільської ради.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 10 липня 2023 року, 21 січня 2021 року зареєстровано право власності ОСОБА_3 , на земельну ділянку із кадастровим номером :03:060:0004 площею 8,1811 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області (номер відомостей про речове право 40296365 на підставі рішення державного реєстратора Нововоронцовської районної державної адміністрації Молоткової І.Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 56343283 від 28 січня 2021 року.

Державну реєстрацію права власності на земельну ділянку із кадастровим номером :03:060:0004 за ОСОБА_3 , здійснено на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія І-ХС № 030788, виданим 21 серпня 2000 року Качкарівською сільською Радою народних депутатів.

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 10 липня 2023 року, ОСОБА_3 , уклала договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) від 20 січня 2021 року № б/н щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:060:0004 із ОСОБА_2 . Відповідно до змісту та характеристики іншого речового права вказаний договір укладено на 50 років, строком до 20 січня 2071 року. Передача емфітевтичного права здійснена безкоштовно. За користування земельною ділянкою, за домовленістю із власником земельної ділянки, плата емфітевтом не проводиться.

Відповідно до Договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 20 січня 2021 року ОСОБА_3 передала належну їй земельну ділянку з кадастровим номером :03:060:0004 площею 8,1811 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області в користування на умовах емфітевзису строком на 50 років ОСОБА_2 . Відповідно до пунктів 3.1 та 3.2 вказаного договору Передача емфітевтичного права здійснена безкоштовно. За користування земельною ділянкою, за домовленістю із власником земельної ділянки, плата емфітевтом не проводиться.

Відповідно до довіреності від 12 жовтня 2018 року підписаної ОСОБА_3 та посвідченої приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Черкашиною Н.І. вбачається, що при її складанні ОСОБА_3 з метою підтвердження своєї особи надала паспорт громадянки Республіки Білорусь типу Р код держави BLR, № паспорту НОМЕР_4 , виданий Міністерством іноземних справ 23 жовтня 2017 року, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа УДМС у Херсонській області ДМС «Про надання інформації» № 6501.3.7/13618-23 від 19 жовтня 2023 року останнє повідомило, що за наявними обліками УДМС, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Качкарівка, Бериславського району, Херсонської області, була документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_5 , оформленим 17 травня 1997 Бериславським РВ УМВС України в Херсонській області, який знищений у 2006 році, у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до Республіки Білорусь. З метою виконання вимог ухвали суду про витребування доказів управління звернулося до Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС щодо надання відомостей стосовно порушеного ОСОБА_3 , клопотання про вихід з громадянства України.

Відповідно до листа УДМС у Херсонській області ДМС «Про надання інформації» № 6501.2-6164/65.1-23 від 07 листопада 2023 року останнє повідомило, що проведеною перевіркою встановлено, що станом на 21 серпня 2000 року, ОСОБА_3 була громадянкою України.

14 червня 2006 року громадянка України ОСОБА_3 подала до Посольства України в Республіці Білорусь заяву-анкету про залишення на постійне проживання в Республіці Білорусь, у зв`язку з чим, паспорт громадянина України, оформлений на ім`я запитуваної особи було знищено. Відомостями щодо припинення громадянства України вказаною особою УДМС не володіє. Відповідно до статей 18, 19 Закону України «Про громадянство України» датою припинення громадянства України, є дата видання відповідного Указу Президента України. З метою надання повної інформації щодо припинення громадянства України, до Державної міграційної служби України направлено запит від 19 жовтня 2023 року № 6501.3.7/13618-23 про надання відомостей стосовно порушеного ОСОБА_3 клопотання про вихід з громадянства України.

Відповідно до листа УДМС у Херсонській області ДМС «Про надання інформації» № 6501.2-6336/65.1-23 від 15 листопада 2023 року останнє повідомило, що згідно з Указом Президента від 26 грудня 2008 року № 1214/2008 громадянство України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , припинено. На час надання відповіді ОСОБА_3 не є громадянкою України.

Відповідно до листа Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби «Про надання інформації» № 6.5-15184/6-23 від 23 листопада 2023 року встановлено, що за інформацією Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, в 2006 році із Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України надійшло повідомлення про звернення із заявою про залишення на постійне проживання у Республіці Білорусь громадянки України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з Указом Президента від 26 грудня 2008 року № 1214/2008 громадянство України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , припинено.

За наявними обліками територіальних органів Державної міграційної служби України (крім ГУДМС України в АР Крим, УДМС України в місті Севастополь, та окремих територіальних підрозділів ГУДМС України в Донецькій області та УДМС України в Луганській області, які тимчасово не здійснюють свої повноваження і територіальних підрозділів ДМС, які знаходяться на територіях, де ведуться активні бойові дії), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з питань набуття громадянства України в установленому порядку не зверталася.

Відповідно до листа керівника Бериславської окружної прокуратури Херсонської області від 12 липня 2023 року № 50-2358вих-23 встановлено, що прокурор у зв`язку з виявленням факту реєстрації 21 січня 2021 року спірної земельної ділянки за громадянкою Республіки Білорусь ОСОБА_3 , яка в подальшому її передала ОСОБА_2 в користування за договором емфітевзису строком до 20 січня 2071 року, з метою встановлення наявності підстав для звернення до суду в інтересах держави звернувся до ГУ Держгеокадастру у Херсонській області із запитом про те, чи проводилися останнім відповідні перевірки щодо правомірності набуття відповідачкою права власності на вказану земельну ділянку, правомірності її використання та щодо вжитих заходів з її конфіскації.

Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Херсонській області «Щодо проведення перевірок» від 19 липня 2023 року № 10.21-0.62-1576/2-23 останнє повідомило, що у нього відсутні правові підстави для проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) у формі перевірок, в зв`язку з чим немає правових підстав вважати, що захист інтересів держави не здійснено або неналежним чином здійснено.

Відповідно до листа керівника Бериславської окружної прокуратури Херсонської області від 02 серпня 2023 року № 50-2609вих-23 встановлено, що прокурор у зв`язку з виявленням факту реєстрації 21 січня 2021 року спірної земельної ділянки за громадянкою Республіки Білорусь ОСОБА_3 , яка в подальшому її передала ОСОБА_2 в користування за договором емфітевзису строком до 20 січня 2071 року, з метою встановлення наявності підстав для звернення до суду в інтересах держави звернувся до ГУ ДПСУ у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі із запитом про те, чи проводилися останнім відповідні перевірки щодо правомірності набуття відповідачкою права власності на вказану земельну ділянку, правомірності її використання та щодо вжитих заходів з її конфіскації.

Відповідно до листа ГУ ДПСУ у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 04 серпня 2023 року № 383/5/21-22-12-01 останнє повідомило, що відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників місцем проживання фізичної особи, що запитується є: АДРЕСА_2 .

Відповідно до листа керівника Бериславської окружної прокуратури Херсонської області від 02 серпня 2023 року № 50-2626вих-23 встановлено, що прокурор у зв`язку з виявленням факту реєстрації 21 січня 2021 року спірної земельної ділянки за громадянкою Республіки Білорусь ОСОБА_3 , яка в подальшому її передала ОСОБА_2 в користування за договором емфітевзису строком до 20 січня 2071 року, а також зважаючи на не вжиття заходів реагування щодо цього з боку ГУ Держгеокадастру у Херсонській області, у порядку частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» попередив останнього про намір подати в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Херсонській області позов до ОСОБА_3 про конфіскацію земельної ділянки.

Таким чином, вищенаведеними доказами, у їх сукупності підтверджено, що відповідач, як іноземець, набув право власності на території України на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке зареєстровано 21 січня 2021 року та станом на 31 січня 2024 року перебуває у його власності. Доказів на підтвердження подальшого відчуження чи припинення права власності відповідача на вказане майно, матеріали справи не містять.

Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі статтею 80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм ЗК України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.

Згідно з частиною першою статті 3 ЗК України відносини щодо володіння земельними ділянками в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною п`ятою статті 22 ЗК України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства.

Також частиною другою статті 81 цього Кодексу дозволяється іноземним громадянам та особам без громадянства набувати права власності на земельні ділянки лише несільськогосподарського призначення.

Водночас частиною четвертою статті 81 ЗК України допускається можливість отримання такими особами земель (земельних ділянок) сільськогосподарського призначення у спадщину, але з умовою їх наступного відчуження.

Так, згідно зі статтею 81 цього Кодексу землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Разом з тим слід зазначити, що статтею 145 цього Кодексу встановлено вимогу припинення права власності на земельну ділянку особи, якій земельна ділянка не може належати на праві власності.

Так, відповідно до статті 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Особа, до якої переходить право власності на земельну ділянку і яка не може набути право власності на землю, має право отримати її в оренду.

З викладеного випливає, що землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати тільки громадянину України.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з нормою статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.

Право власності є найбільш фундаментальним речовим правом, яке створює основну юридичну передумову для нормального функціонування цивільного обороту. Тому закон спеціально регулює не тільки підстави набуття права власності, а й підстави його припинення, які визначено у статті 346 ЦК України.

У даному випадку законодавством України прямо заборонено бути власниками земельних ділянок сільськогосподарського призначення протягом строку, який визначений законом у один рік, та встановлює, що у випадку порушення такого строку , існуюче право підлягає припиненню, а сама земельна ділянка підлягає конфіскації у дохід держави (вимоги статті 145 ЗК України).

Законодавець не визначив факту знаходження зазначених земельних ділянок у користуванні інших осіб (оренду, емфітевзис) як можливість продовження відповідного строку або неможливості конфіскації.

Пунктом 10 частини першої статті 346 ЦК України конфіскація визначена як одна з підстав припинення права власності.

Згідно зі статтею 356 ЦК України до особи може бути застосоване позбавлення права власності на майно як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація).

За таких обставин та враховуючи, що відповідачка - як іноземна громадянка протягом року після реєстрації права власності на земельну ділянку, яка належить до сільськогосподарського призначення, не здійснила її відчуження, суд вважає позовні вимоги заступника керівника Бериславської окружної прокуратури Херсонської області обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Аналізуючи доводи третьої особи ОСОБА_2 щодо неприпустимості здійснення конфіскації земельної ділянки у відповідачки, оскільки вона набула її будучи громадянкою України, а отже не повинна була її відчужувати після припинення громадянства України та набуття іноземного громадянства, а також реєстрації земельної ділянки в державному реєстрі, суд вважає неспроможними з міркувань наведених судом вище щодо неможливості володіння іноземцем землями сільськогосподарського призначення, які мають належати виключно громадянами України.

Крім того, суд враховує, що інтереси ОСОБА_2 при конфіскації вказаної земельної ділянки значною мірою не будуть порушені, оскільки вона перебуває у нього в користуванні безоплатно, а її конфіскація у власника не передбачає конфіскацію сільськогосподарської продукції, яка може знаходитися на ній.

Права власника земельної ділянки при здійсненні її конфіскації так само будуть забезпечені, оскільки, останній при цьому набуває право на отримання відповідної компенсації, яка складається з ціни проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем (частина четверта статті 145 ЗК України).

Щодо здійснення конфіскації земельної ділянки на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 1 «Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 № 15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) зокрема, в агропромисловому комплексі в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Таким чином, враховуючи зазначені положення законодавства саме Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та в даному випадку, з урахуванням частин другої та четвертої статті 145 ЗК України, звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки.

Щодо правомірності та пропорційності втручання прокурора у право власності відповідача необхідно враховувати таке.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».

У практиці ЄСПЛ (зокрема рішення у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі Перший протокол), а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Так, звернення прокурора з вказаним позовом є законним, оскільки статтею 131-1 Конституції України та статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» наділено прокурора правом на звернення до суду за захистом інтересів держави у випадку коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Оскільки ГУ Держгеокадастру у Херсонській області, яке здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, самостійно не реалізувало процесуальне право на подання позову про конфіскацію земельної ділянки, то наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 травня 2020 року по справі № 912/2385/18.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (частина шоста статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Так, за пунктами 76-77 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Згідно із пунктом 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року по справі № 912/2385/18 невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задовольнити «суспільний», «публічний» інтерес, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».

Звернення прокурора з вказаним позовом до суду беззаперечно переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, оскільки реагування прокурора у даному випадку спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності використання іноземним громадянином земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яке відбувається з порушенням вимог чинного законодавства.

Окрім того, втручання держави шляхом пред`явлення прокурором цього позову та ухвалення судом відповідного рішення відповідає принципу «пропорційності», який передбачає дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселицький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року).

У зв`язку із вищезазначеним, в даному випадку представництво інтересів держави в суді здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль, щоб ці інтереси не залишились незахищеними.

Отже, за відсутності добровільного відчуження іноземною громадянкою ОСОБА_3 протягом року після набуття права власності та по теперішній час земельної ділянки сільськогосподарського призначення, право власності на неї підлягає припиненню шляхом її конфіскації за рішенням суду на користь держави, а сама земельна ділянка продажу на земельних торгах, що відповідатиме нормам чинного законодавства.

Зазначений спосіб захисту прав відповідає положенням частини четвертої статті 81, частинам другої та четвертої статті 145 ЗК України.

Задоволення такого позову призведе до відновлення порушених прав та законних інтересів держави, виходячи з того, що стан збереження земель сільськогосподарського призначення має загальнонаціональне значення.

За встановлених обставин, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги керівника Бериславської окружної прокуратури Херсонської області Зіневича Дмитра, заявлені в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2684 грн.

Керуючись вищенаведеними положеннями ЦПК України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в и р і ш и в :

Позовну заяву керівника Бериславської окружної прокуратури Херсонської області Зіневича Дмитра, який звернувся в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про конфіскацію земельної ділянки, - задовольнити.

Припинити громадянці Республіки Білорусь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:060:0004 площею 8,1811 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21 січня 2021 року за номером 40296365 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 56343283 від 28 січня 2021 року) шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області.

Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати у виді сплаченого судового збору на користь Херсонської обласної прокуратури (, м. Херсон, вул. Михайлівська,33, р/р 2291,, МФО 820172, банк отримувач: Державна казначейська служба України) у розмірі 2684 грн.

Вжиті судом заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02 лютого 2024 року.

Суддя: __________________ О.О. Сікора