Номер провадження 2/235/42/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Юриної К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю внаслідок нещасного випадку на виробництві,

ВСТАНОВИВ:

10 серпня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю внаслідок нещасного випадку на виробництві. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що вона з 23.01.1999 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 . Протягом всього життя її чоловік ОСОБА_2 працював шахтарем на різних підприємствах вугледобувної галузі.

З 04 березня 2023 року він почав працювати на підприємстві вугледобувної галузі - Товаристві з обмеженою відповідальністю "Краснолиманське" гірником очисного забою.

21 березня 2023 року о 14 год 50 хв. під час виконання своїх обов`язків на підприємстві, в результаті падіння на чоловіка позивачки устаткування (обладнання) або конструктивних елементів, стався нещасний випадок, а результаті якого він загинув.

Комісією з розслідування нещасних випадків на виробництві 16.06.2023 року складено АКТ форми Н-1/П "Акт розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння, аварії, що стався(сталося, сталася) 21 березня 2023 року о 14 год 50хв. на (в) Товаристві з обмеженою відповідальністю "Краснолиманське".

Згідно пункту І діагноз, який встановлено закладом охорони здоров`я: смертельний. Згідно висновку експерта №146 від 20.04.2023 року судово-медичний діагноз щодо причин настання смерті наступний: "ОСНОВНИЙ: Сполучепа травма тіла з переломом грудини, множинними двобічними переломами ребер з розривами міжреберних артерій, розривом хребта між 3 та 4 поперековими хребцями з розривами очеревини, розтрощеннями м`яких тканин попереку, множинними переломами кісток тазу, відкритими переломами кісток правої гомілки в нижній третині. УСКЛАДНЕННЯ: Травматичний шок. Гемоторак (500мл зліва, 500мл справа). Гемоперитонеум 700 мл крові). Набряк легенів і головного мозку.

Пунктом 7 Акту встановлено, що нещасний випадок з ОСОБА_2 , пов`язаний з виробництвом.

Згідно пункту 5 Акту основна причина нещасного випадку: організаційна, порушення технологічного процесу при виконанні робіт з розборки секції ЗКД-90Т для подальшої її видачи; виконання розборки секції ЗКД-90Т з демонтажем окремо підтримуючого перекриття секції, за необхідності демонтажу підтримуючого перекриття суцільно з огороджувальним перекриттям секції ЗКД-90Т, що спричинило утворення небезпечної зони наданому робочому місці.

Таким чином, вбачається, що нещасний випадок стався з вини роботодавця, яким не було забезпечено безпечних умов праці.

Зокрема, згідно пункту 8 порушено вимоги законодавства з охорони праці заступником начальника дільниці МДО ТОВ "Краснолиманське", який порушив технологічний процес при виконанні розборки секції ЗКД-90Т для подальшої її видачі: виконання розборки секції ЗКД-90Т з демонтажем окремо підтримуючого перекриття секції, за необхідності демонтажу підтримуючого перекриття суцільно з огороджувальним перекриттям секції ЗКД-90Т, що спричинило утворення небезпечної зони на даному робочому місці, не виконання ІТП дільниці огляду та перевірки правильності та підготовки до ведення робіт перед початком роботи розборки секції ЗКД-90Т.

В результаті порушення технологічного процесу з вини роботодавця, чоловік позивачки опинився в небезпечній зоні, в якій в результаті падіння устаткування стався нещасний випадок.

Таким чином, у зв`язку із загибеллю чоловіка позивачці спричинена значна моральна шкода. Вона втратила близького члена своєї родини, з яким у неї були тривалі подружні сімейні відносини, у зв`язку із чим назавжди позбавлена його любові, уваги та піклування. Він був головним годувальником сім`ї. Його загибель призвела до порушення нормальних життєвих та сімейних зв`язків. Позивачка відчуває розпач та моральний біль, пов`язаний із втратою найближчої людини, відчуває себе одинокою, у своєму віці вона сподівалася на щасливу спільну старість зі своїм чоловіком та взаємну турботу до кінця життя. Зараз це стало неможливим.

Спричинену моральну шкоду позивачка оцінює у 800000 гривень. Розмір моральної шкоди не може бути точно обчислений чи вирахуваний, оскільки життя людини є безцінним. Однак має враховуватись загально встановлена в нашій державі практика компенсації членам сім`ї загиблих осіб. Зокрема, нашою державою встановлений орієнтовний розмір компенсації членам родини у разі загибелі особи при виконанні своїх професійних обов`язків. Така сума Державою встановлена у розмірі 15 000 000, 00 грн. Отже, Держава вважає, що саме 15 млн грн є тією сумою, яка може хоча б приблизно компенсувати членам родин загибель їх близьких родичів.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2023 року справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю внаслідок нещасного випадку на виробництві передано на розгляд до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області за підсудністю.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2023 року відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 20.12.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У відзиві на позов представник відповідача ТОВ «Краснолиманське» зазначив, що заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх такими, що не відповідають діючому законодавству України, порушують його права та законні інтереси. На думку відповідача заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В якості стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що вона є дружиною ОСОБА_2 , який 21.03.2023 р. під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, в результаті падіння на нього устаткування (обладнання) або конструктивних елементів, стався нещасний випадок, в результаті якого її чоловік загинув. На підставі чого був складений АКТ форма Н-1/П від 16.06.2023 р (далі - АКТ).

Предметом позовних вимог є відшкодування моральної шкоди, підставою звернення

до суду у позивача є смерть її чоловіка, яка пов`язана з виробництвом.

На думку представника відповідача, позивач не надав при подачі позову відомостей які є істотними для розгляду зазначеної справи.

Позивач на момент смерті чоловіка є працездатною особою, інвалідності не має, дітей на утриманні до 14 років від чоловіка також не має, пенсійного віку позивач не досягнув.

Тобто, позивач не підпадає не під одну вимогу ст. 1200 ЦК України, а отже у

позивача відсутня правосуб`єктність звертатися до суду з зазначеними позивними вимогами, з чого вбачається, що позов пред`явлений особою, якій не належить право вимоги.

Представник відповідача просить суд відмовити в позивних вимогах ОСОБА_1 , як неналежному позивачу.

У відповіді на відзив позивач зазначила, що підставою її позову не є стягнення відшкодування за ст.1200 ЦК України. Вимоги на цій підставі нею не заявлялись. Вимоги стосуються права на стягнення моральної шкоди як дружини загиблого. Підставою позову є ст.23,1167, 1168,1172, 1187 Цивільного кодексу. Зокрема, ч.2 ст.1168 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які

проживали з нею однією сім`єю.

Щодо наявності вини підприємства звертає увагу, що підприємство відповідає за винну поведінку своїх працівників (ст.1172 ч.1 ЦК України). Зокрема, згідно пункту 8 Акту порушено вимоги законодавства з охорони праці заступником начальника дільниці МДО ТОВ "Краснолиманське", який порушив технологічний процес при виконанні розборки секції 3КД-90Т для подальшої її видачі: виконання розборки секції 3КД-90Т з демонтажем окремо підтримуючого перекриття секції, за необхідності демонтажу підтримуючого перекриття суцільно з огороджувальним перекриттям секції 3КД-90Т, що спричинило утворення небезпечної зони на даному робочому місці, не виконання ІТП дільниці огляду та перевірки правильності та підготовки до ведення робіт перед початком роботи розборки секції 3КД-90Т.

Тобто інженерно-технічний працівник не виконав свої обов`язки та не вчинив необхідних дій для перевірки безпечності виконання роботи. В результаті порушення технологічного процесу з вини працівника роботодавця, чоловік позивачки опинився в небезпечній зоні, в якій в результаті падіння устаткування стався нещасний випадок.

Також за загальним правилом, встановленим п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Представник відповідача у запереченні на відповідь на відзив щодо аргументів позивача пояснив, що відповідно до постанови Верховного Суду по справі 212/2363/16 до суб`єктів, яким компенсується моральна шкода внаслідок смерті, відносяться діти потерпілого, які є малолітніми особами, наполягаючи на тому, що позивач не є суб`єктом, якому повинна компенсуватися моральна шкода.

Представник відповідача зазачає, що однією з підстав настання відповідальності за причинену моральну шкоду є наявність протиправних дій з боку відповідача та його вина.

ОСОБА_2 самовільно, відхилившись від наряду, порушуючи технологію демонтажу секції ЗДК-90Т підчепив огороджувальне перекриття секції гаком талі (використання якого заборонено ТЮ для цих робіт), що призвело до втрати фіксації огороджувального перекриття та затискання його між огороджувальним перекриттям та основою секції.

Згідно п. 5 Акту від 16.06.2023 року причинами настання нещасного випадку є невиконання вимог Інструкції з охорони праці та особиста необережність зі сторони самого ОСОБА_2 .

До судового засідання позивач не з`явилася, у прохальній частині позову просила розгляд справи провести без її участі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився.

Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частина 3 цієї статті передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки .

Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про одруження НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 одружились 23 січня 1999 року (а.с.8).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Згідно акту розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався 21 березня о 14 год. 50 хв., затвердженого Т.в.о. начальника Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці Г. Зуб 20.06.2023 року, проведено розслідування нещасного випадку, що стався ПК4 1-го південного конвеєрного штреку уклону №1 заскидової частини пласта l3 (заїзд) (виробка ТОВ «Краснолиманське») з ОСОБА_2 . Наслідки нещасного випадку для померлого: діагноз, який встановлено закладом охорони здоров`я - смертельний. Згідно висновку експерта №146 від 20.04.2023р. (вхідний №646 від 08.06.2023р) судово-медичний діагноз щодо причин настання смерті наступний: «Основний: сполучена травма тіла з переломом грудини, множинними двобічними переломами ребер з розривами міжреберних артерій, розривом хребта між 3 та 4 поперековими хребцями з розривами очеревини, розтрощеннями м`яких тканин попереку, множинними переломами кісток тазу, відкритими переломами кісток правої гомілки в нижній третині. Ускладнення: травматичний шок. Гемоторакс (500мл зліва, 50мл справа). Гемоперитонеум (700мл крові). Набряк легенів і головного мозку». Обставини, за яких стався нещасний випадок, викладені в акті Н-1/П. Комісія зі спеціального розслідування оглянула місце нещасного випадку, провела опитування свідків та осіб, причетних до них; ознайомилася з поясненнями свідків нещасного випадку; вивчила нормативно-технічну та організаційно-розпорядчу документацію; ознайомилась з висновком судово-медичної експертизи №146 від 20.04.2023 (вхідний №646 від 08.06.2023р.) про характер травми потерпілого та керуючись п.34 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затвердженому постановою КМУ від 17.04.2019р. №337 і дійшла висновку, що відповідно п.п.1 п.52 «Порядку…», нещасний випадок, який стався 21.03.2023р. о 14год. 50 хв. з ГОЗ дільниці МДО ТОВ «Краснолиманське» ОСОБА_2 , пов`язаний з виробництвом, підлягає обліку на підприємстві ТОВ «Краснолиманське». По даному нещасному випадку складається акт за формою Н-1/П (а.с.12-16).

Відповідно до ст.ст.1, 3 ст. 43, ч. 1 та 2 ст. 46 Конституції України Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі.

Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, що передбачено ч. З ст. 153 КЗпП України.

Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За правилами, передбаченими ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Таким чином, оскільки позивачка була дружиною загиблого, вона є особою який має бути відшкодована моральна шкода, завдана смертю її чоловіка.

Доводи представника відповідача про те, що позивач не довів свою правосуб`єктність при зверненні до суду з вказаним позовом не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вищезазначеними нормами права, зокрема ст. ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, а норми ст. 1200 ЦК України, на яку посилається представник відповідача, регулюють порядок відшкодування матеріальної шкоди.

Також недоречним є посилання представника відповідача на постанову Верховного суду від 04.04.2018 року у справі № 212/2362/16-ц. В даній справі Верховний Суд не визначав весь перелік суб`єктів, яким компенсується моральна шкода завдана смертю члена родини. Проте в цій справі Верховний Суд погодився з висновками судів про те, що винні дії померлого не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи від нещасного випадку, що стався на виробництві.

Частина 2 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

Частина 4 статті 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Особи, які зазнали порушення своїх, гарантованих Конституцією прав, нерідко високо оцінюють свої страждання. Тому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 24.10.2012 року у справі №6-123цс12 та постанові від 13.11.2013 року у справі №6-120цс13 у спорах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю члена сім`ї працівника в результаті отриманого ним на виробництві професійного захворювання, а також про відшкодування моральної шкоди членам сім`ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, відшкодування моральної шкоди членам сім`ї працівника в таких випадках здійснюється відповідно до положень ст. 1167, ч.2 ст. 1168 ЦК України, а не за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Ця норма матеріального закону не містить посилання на наявність вини у заподіянні вказаної шкоди.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 р. № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Отже, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненого нещасним випадком, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності причинного зв`язку між смертю та нещасним випадком, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Позивач достатньо аргументувала у позовній заяві свої моральні страждання, які їй спричинила смерть чоловіка. Встановити ціну людського життя, повернути чоловіка неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у їх життєвих стосунках, обсягу страждань, а також характеру немайнових втрат, які тривають до теперішнього часу й триватимуть надалі, можливість відновлення яких виключена.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 300000 гривень на користь позивача.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Отже, з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», тобто суми відшкодування моральної шкоди підлягають оподаткуванню.

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Таким чином податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, зокрема, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Правовий висновок про те, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку не включається суми відшкодування шкоди, завданої платнику податку внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, викладено також у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 264/5681/17, від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20, від 25 січня 2023 року у справі №598/438/21.

З урахуванням викладеного, сума, що визначена судом, не підлягає оподаткуванню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 153 КЗпП України, ст. ст. 3,5,12,13,18, 258, 265,268,273 ЦПК України, суд, -

с

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю внаслідок нещасного випадку на виробництві задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», , на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 300000 (триста тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», , в дохід держави судовий збір в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, а також відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», , місцезнаходження: м. Родинське.

В судовому засіданні 23 січня 2024 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст виготовлено 01.02.2024 року.

Суддя Хмельова С.М.