Справа 206/6007/23
Провадження 2/206/365/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Малихіної В.В.,

при секретареві Тимченко Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -

за участю:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2023 року позивачка звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що близько п`яти років між сусідками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли неприязні відносини, які були спровокована відповідачкою та спричинили погіршенню стану здоров`я.

18 грудня 2023 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди залишено без руху.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровсвька від 26 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Як зазначає позивачка неприязні відносини призвели до необргунтованого звинувачення з боку відповідачки, якою було подано скаргу до Самарського районного суду м. Дніпропетровська у скоєнні правопорушення за ст.173 КУпАП. Постановою Дніпровського апеляційного суду було скасовано постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а саме Дніпровський апеляційний суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції не у повній мірі, не всебічно, необґрунтовано розглянув справу та не вірно застосував норми матеріального права та скасував постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська. Також додала постанову Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 02 жовтня 2023 року.

Щодо безпосереднього спору, ОСОБА_1 пояснює наступне, що близько п`яти років тому вона приютила цуценят, яких вигнав місцевий двірник. С того часу цуценята проживали на території її домоволодіння, ніяких перешкод та протиправних дій проти сусідів не було.

Однак, з невідомого приводу відповідачка зненавиділа собак та постійно почала провокувати сварки, скандали та бійки. Крім того, зазначеними діями відповідачки було заподіяно також моральну шкоду, яку позивач оцінює у розмірі 50 000,00 грн., яку просить стягнути з відповідачки.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, дала пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Відповідачка позовні вимоги не визнала і суду пояснила що собаки сусідки, яких вона разводить вже 7 років, бігають по участку, кидаються на неї. Також зазначила що вони раніше дружили, а коли у позивачки з`явились собаки вона змінилась, без використання відео з нею неможливо спілкуватися. Неодноразово обливала водою, наносила удари мітлою, викликав участковий у зв`язку із скаргами на неї позивачкою, яка на неї неодноразово казала погані слова та надала відеоматеріал, з якого підтверджується існування конфлікту між сусідками.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини так.

Так, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є сусідками по АДРЕСА_1 , між якими існує конфлікт.

В ході цього конфлікту відносно ОСОБА_1 було винесена постанова Самарського районного суду м. Дніпропетровська про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП де визнано винуватою та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 119,00 грн.

ОСОБА_1 не погодившись з постановою від 12.09.2023 року подала апеляційну скаргу. Дніпровський апеляційний суд скасував постанову та постановив нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.173 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрили на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (а.с.10-12).

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2023 року відносно ОСОБА_2 за ст.173 КУпАП справу закрито у зв`язку з відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Згідно переглянутого в судовому засіданні відео, підтрверджується існування конфлікту між сусідками та на якому зафіксовано, що позивачка виражається нецензурною лайкою в бік відповідачки.

Позивач просить стягнути моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

На підтвердження заявлених вимог позивачкою до матеріалів справи надано дослідження цифрової мамографії від 08.11.2023 року (а.с.8), виписку із медичної амбулаторної картки від 27.08.2016 року (а.с.9), копію постанови Дніпровського апеляційного суду (а.с.10-12), інформовану добровільну згоду на операцію та знеболення (а.с.13), заключення (а.с.14), виписку з IX№ М013605 від.25.10.2018 року (а.с.15), довідку від КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР від 21.11.2023, довідку сімейного лікаря ТОВ «ЛІКУЮ.ЮА» від 29.11.2023 року, фотознімками (а.с.28-29).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України).

Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо( ч. 1 ст. 1195 ЦК України).

Як роз`яснено в п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

В пункті № 10 зазначеної постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення їй моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Однак, позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням викладеного, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 1168, 1195 ЦК України, п.п. 3, 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 137, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273, 353, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди- відмовити.

Рішення може бути оскарженге шляхом подання скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Малихіна