Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/729/22
Провадження № 2/670/14/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року смт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Мамаєва В.М.

за участю секретаря судового засідання Кушнір О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, встановлення факту, зобов`язання усунути перешкоди у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Віньковецького районного суду Хмельницької області із позовною заявою, обґрунтовуючи її тим, що через неправомірні дії відповідачів, які незаконно заволоділи частиною приміщення кухні-сараю та криницею, які знаходяться на земельній ділянці розміром 0,0234 га по АДРЕСА_1 , позивач не може реалізувати надані їй права, зокрема, щодо приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Земельна ділянка по АДРЕСА_1 , якою користується ОСОБА_3 , мала площу 0,42 га, а земельна ділянка по АДРЕСА_1 , якою користувалася ОСОБА_5 та її спадкоємці ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мала площу 0,24 га в сумі їх площа становить 0,66 га. Після того як ОСОБА_3 самовільно провів приватизацію своїх земельних ділянок без повідомлення та участі суміжних користувачів ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 їх площа складає 0,4305 га. Земельна ділянка по АДРЕСА_1 на даний час має розмір 0,2166 га, а по АДРЕСА_1 0,4305 га (згідно приватизаційних документів). Площа обидвох ділянок в сумі становить 0,6471 га, а обміри по приватизації 0,66 га, тобто різниця в розмірах 0,0129 га, що приховується відповідачами та є самовільно захопленими через переміщення межових знаків, а разом з приміщенням кухні-сараю 0,0129+0,0105=0,0234 га. Відповідачами по справі вчинено захоплення земельної ділянки по АДРЕСА_1 розміром 0,0234 га, частину приміщення кухні сараю, спільну криницю. Крім того, неправомірними діями відповідачів позивачу завдавалася шкода матеріальна та моральна: знищення врожаю, викрадення майна, обзиванням, брехнями, приниженням гідності та честі позивачки. Позивачка зазначає також, що її здоров`я погіршується від вчинення над нею ОСОБА_3 глуму: він перешкоджає проводити забір води зі спільної криниці, хуліганить, відрізає мотузку від криниці, викидає на дорогу її відра для води. Позивач у позовній заяві (а.с. 2 Том 1) з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 20.02.2023 року (а.с. 63 Том 1) та заяви від 13.03.2023 року (а.с.81-82 Том № 1) просить суд:

1.зобов`язати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 внести зміни в приватизаційні документи, таким чином повернути захоплену частину ділянки на АДРЕСА_1 , користувачами якої є ОСОБА_6 , ОСОБА_7 розміром 0,0234 га, яка була у користуванні до самозахоплення відповідачами, на якій розміщена частина захопленої будівлі кухні-сараю, спільної криниці, тобто відновити попередній стан майна, що належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7 земельна ділянка розміром 0,24 га.

2.встановити факт, що криниця спільна;

3.встановити факт, що будівля кухні-сараю відповідачам не належить, а належить позивачці;

4.встановити факт, що ворота, паркан є складовою Подільської, 62, ОСОБА_3 не належить, а належить позивачці;

5.зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні їй її власністю АДРЕСА_1 :

-зняти самовільно встановлені межові знаки, відновити паркан, ворота;

-забрати від межі АДРЕСА_2 насаджені дерева;

-відремонтувати приміщення кухні-сараю, яку він незаконно пошкодив незаконним зберіганням ящиків на протязі 10 років;

6.стягнути на її користь моральну шкоду постійними нападами, знищенням врожаю, викраденням майна, обзиванням, брехнями, приниженням її гідності та честі у розмірі 15000 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 1860 грн.

7.зобов`язати ОСОБА_4 внести зміни в проект землеустрою, який виготовлений з порушенням законів землеустрою з фальшивими документами;

8.встановити факт порушення законів землеустрою при проведенні приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 при виготовленні проекту землеустрою, зобов`язати усунути перешкоди;

9.зобов`язати ОСОБА_3 внести зміни до технічної документації виготовленої з захопленням будівлі кухні-сараю, земельної ділянки по АДРЕСА_1 ;

10.зняти самовільно встановлені межові знаки, забрати насадження вздовж межі на АДРЕСА_1 ;

11.відремонтувати приміщення кухні-сараю, відновити викрадений паркан, ворота;

12.усунути перешкоди в користуванні спільною криницею;

13.стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 15000 грн.

19.12.2022 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 повернуто.

27.01.2023 року постановою Хмельницького апеляційного суду скасовано ухвалу Віньковецького районного суду від 19.12.2022 року, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

10.02.2023 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.

20.02.2023 року позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог.

02.03.2023 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.

13.03.2023 року позивачем подано до суду заяву на усунення недоліків.

31.03.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

01.05.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

28.06.2023 року ухвалою суду повернуто ОСОБА_3 зустрічну позовну заяву до ОСОБА_9 про захист честі та гідності і стягнення моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що бажає приватизувати земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , однак не може цього зробити, так як ОСОБА_3 , оформивши свою земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , захопив частину будівлі, яка відноситься до АДРЕСА_1 кухню-сарай та криницю. Зазначила, що зміни треба внести у оригінал кадастрового плану у технічній документації та оглядовий план ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо меж земельних ділянок. Спірну криницю копали 1978 року 7 господарств, тому вона є спільною, загального користування, але ОСОБА_3 її захопив, перенісши межі та не дає брати воду з криниці. Захоплена відповідачами будівля кухні-сараю належить позивачці на праві власності. Ворота-паркан за адресою АДРЕСА_1 належать позивачці. ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 самовільно вкопав дерев`яні стовпи, тому їх треба забрати. ОСОБА_4 являється лише власником земельної ділянки, а порушення всі вчиняє ОСОБА_3 . ОСОБА_3 за 1 м від межі земельних ділянок позивачки насадив сад, і ці дерева заважають позивачці користуватися своєю земельною ділянкою, так як мають бути насаджені на відстані 2 м. Підтримує всі заявлені нею вимоги і просить їх задовільнити.

Представник позивачки ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, у якій просить проводити слухання справи без її участі, позовні вимоги не визнає, рішення просить винести на розгляд суду.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що у 1976 році він купив будинок в АДРЕСА_1 . Із сусідами ОСОБА_10 , Свинобоями у нього немає з тих пір конфліктів. Жодних будівель він не захоплював. Коли за викликом позивачки приїжджала поліція, то було встановлено, що ворота (брама) згнили, ніхто їх не крав, а огорожу не пошкоджував. Дрова він заготовляє сам і з земельної ділянки позивачки не бере ніяких штахет. Кухня-сарай знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_1 і він її жодним чином не захоплював, оскільки межа його земельної ділянки проходить за будівлею кухні-сараю. Будівлю кухні-сараю він не пошкоджував. Комісія була та склала акт, на підставі якого він зміг провести приватизацію своєї земельної ділянки. Криницю він копав сам і оплачував гроші за копання криниці, на підтвердження чого надав договір-замовлення та кошторис-розрахунок. Позивачка часто його називає злодієм, хоча це все безпідставно, навпаки позивачка повинна сплатити йому моральну шкоду за постійні наклепи. Просить відмовити у задоволені позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 та 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, наступні обставини.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 успадкували за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 1/2 частці житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 29.07.2013 року зареєстрованими в реєстрі за № 688 та № 690.

17.01.2022 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 уповноважили ОСОБА_1 бути їх представником з питань формування, оформлення та реєстрації права власності на земельні ділянки, розташовані за адресою с. Нетечинці Віньковецького району Хмельницької області, а також бути представником з питань продажу об`єктів нерухомого майна, в тому числі житлового будинку, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , вести від їх імені справи, пов`язані з правами на будь-які об`єкти нерухомого майна, що підтверджується нотаріальними довіреностями від 17.01.2022 року зареєстрованими в реєстрі за № 53 та № 66.

31.01.2023 року позивач ОСОБА_1 зареєструвала право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , складовими частинами якого є: житловий будинок літ. А, сарай-літня кухня з підвалом літ. Б, огорожа-ворота № 1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав №321551142 від 31.01.2023 р.

Відповідач ОСОБА_3 є власником житлового будинку та земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0073 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 26.10.1976 року, свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 29.10.1990 р. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 27681248 від 04.10.2014 року.

Щодо позовної вимоги (№1) зобов`язати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 внести зміни в приватизаційні документи, таким чином повернути захоплену частину ділянки на АДРЕСА_1 , тобто відновити попередній стан майна, що належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Вказана позовна вимога пред`явлена позивачем в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , хоча вони не являються позивачами у вказаній справі, а з 31.01.2023 року не являються власниками житлового будинку по АДРЕСА_1 , а отже суд не вбачає порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи законних інтересів позивачки ОСОБА_1 , тому ця вимога є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги (№2) про встановлення факту, що криниця спільна.

На обґрунтування своїх вимог позивач надала письмові показання ОСОБА_6 від 20.10.2013 року та письмові пояснення ОСОБА_11 від 18.10.2013 року.

У письмових поясненнях ОСОБА_11 від 18.10.2013 року зазначено, що на подвір`ї ОСОБА_3 знаходиться криниця, яка будувалась у 1978 році спільними зусиллями односельчан.

Судом встановлено, що 26.10.1976 року ОСОБА_3 купив житловий будинок в АДРЕСА_1 , де і проживає по теперішній час, а криниця знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер :02:004:0073 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, розташованій за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 .

Тому письмові пояснення ОСОБА_11 від 18.10.2013 року жодним чином не спростовують право власності ОСОБА_3 на криницю, оскільки він з 1976 року проживає у житловому будинку і користується земельною ділянкою, на якій у 1978 року була побудована криниця.

У письмових поясненнях ОСОБА_6 від 20.10.2013 року останній пояснює, що від його бабусі ОСОБА_5 йому стало відомо, що криниця на межі АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 , була у спільному користуванні та побудована за спільні кошти восьми господарств. Але ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 29.07.2013 року зареєстрованими в реєстрі за № 688 та 690, а отже її неможливо допитати.

Відповідно до ч.2 ст. 90 ЦПК України за відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

Тому враховуючи, що неможливо допитати ОСОБА_5 та відсутності інших доказів, які підтверджують ці обставини, суд приходить до висновку, що відповідно до ч.2 ст. 90 ЦПК України письмові показання ОСОБА_6 від 20.10.2013 року є недопустимим доказом і не береться судом до уваги.

Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що особисто будував криницю, на підтвердження чого надав замовлення договір № 197 на виконання ремонтно-будівельних робіт по замовленням населення та кошторис-розрахунок вартості ремонтно-будівельних робіт по замовленню-договору № 197, але зміст вказаних документів неможливо прочитати через їх давність, тому суд не бере їх до уваги як неналежні докази, оскільки з їх змісту не можливо дійти до висновку, що вони містять інформації щодо предмету доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України).

Також судом встановлено, що у листопаді 2016 року ОСОБА_1 зверталась з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод, у якому просила визнати дії відповідача незаконними та зобов`язати його не перешкоджати їй та членам її сім`ї проводити забір із спільної криниці. Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 17.04.2019 року, яке було залишене без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 10.06.2019 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 через недоведеність.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів . Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст. 41 Конституції та ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, позивачем не доведено, що криниця, яка розташована на земельній ділянці, що перебуває у власності відповідача ОСОБА_3 , є спільною, а криниця вважається набутою ОСОБА_3 правомірно і право власності останнього на неї не може бути обмежене, а тому у задоволені цієї позовної вимоги необхідно відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Щодо позовних вимог (№3 та № 4) про встановлення факту, що будинок кухні-сараю, ворота та паркан належить позивачці

Відповідно до ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами. Тому надвірні приміщення (кухня-сарай), огорожі та інші споруди (ворота паркан) є приналежністю головної речі житлового будинку і не потребують визнання права власності як окремі об`єкти нерухомого майна.

Так, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав №321551142 від 31.01.2023 року за позивачкою зареєстроване право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , складовими частинами якого є: житловий будинок літ. А, сарай-літня кухня з підвалом літ. Б, огорожа-ворота № 1,

Тому вказані вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги (№5) зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні позивачем її власністю по АДРЕСА_1 :

-зняти самовільно встановлені межові знаки, відновити паркан, ворота;

-забрати від межі АДРЕСА_2 насаджені дерева;

-відремонтувати приміщення кухні-сараю, яку він незаконно пошкодив незаконним зберіганням ящиків на протязі 10 років.

Вказана позовна вимога є ідентичною позовним вимогам позивача під № 10 та № 11.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» межовий знак це спеціальний знак встановленого зразка, яким закріплюється місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Позивачем не доведено, що відповідачами самовільно встановлені межові знаки; пошкоджено паркан, ворота та приміщення кухні-сараю позивача; що поблизу межі відповідачами насаджені дерева, їх кількість та відстань між стовбура до межі суміжних земельних ділянок, а тому ці вимоги позивача є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги (№6) про стягнення моральної шкоди у розмірі 15000 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 1860 грн. Позовна вимога (№13) про стягнення моральної шкоди у розмірі 15000 грн. є ідентичною.

Моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_3 розкриває її сіно в дощову погоду, викрадає накриття з сіна, викрав ворота, паркан, пошкодив дерева, викрадає корм для корів, перешкоджає проводити забір води зі спільної криниці, хуліганить, обзиваннями, брехнями принижує її гідність та честь.

На підтвердження вказаних обставин позивач не надала докази, хоча відповідно до ст.ст. 12, 81, 83 ЦПК України саме на позивача покладається обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У такій категорії спорів позивач звільняється від обов`язку доведення вини відповідача, проте зобов`язаний довести наявність інших елементів цивільно-правової відповідальності особи за завдання іншій особі шкоди в результаті вчинення протиправних дій. Тому позивач повинен довести належними і допустимими доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Позивач не надала суду доказів протиправних дій відповідачів та факту заподіяння моральної шкоди за участі відповідачів, а тому вимоги позивача про відшкодування шкоди є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

При вирішенні спору про стягнення майнової шкоди обов`язковому з`ясуванню також підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У судовому засіданні позивач уточнила, що заподіяна їй матеріальна шкода становить 1860 грн. (а.с.82 ТОМ 1), складається з: 1750 грн. витрати на отримання нотаріально посвідчених довіреностей представляти інтереси ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; 30 грн. на поштові послуги та 80 грн. на приїзд до суду.

Витрати позивача у сумі 750 грн. за вчинення двох довіреностей на представництво було здійснено позивачем 16.10.2018 року, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса № 4902 від 16.10.2018 року (а.с.84 ТОМ 1). Але яким чином ці витрати пов`язані з предметом спору позивач не пояснила, а томі ці витрати не є матеріальною шкодою, заподіяною в результаті протиправних дій відповідачів. Витрати в сумі 500 грн. за посвідчення довіреності поніс ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою приватного нотаріуса № 66 від 17.01.2022 року (а.с. 83 ТОМ 1). Витрати в сумі 500 грн. за посвідчення довіреності понесла ОСОБА_7 , що підтверджується довідкою приватного нотаріуса №53 від 17.01.2022 року (а.с. 83 ТОМ 1). Таким чином, витрати за вчинення довіреностей в сумі 1000 грн. здійснені не позивачем по справі. Витрати на поштові послуги у сумі 30 грн. та витрати на приїзд до суду у розмірі 80 грн. відповідно до п.4 ч.3 ст. 133, ст. 138 ЦПК України є витратами, пов`язаними з розглядом справи, тобто є судовими витратами, розподіл яких суд здійснює відповідно до вимог ст. ст. 141-142 ЦПК України при ухвалені судового рішення. Тому вимога позивача про стягнення матеріальної шкоди є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги (№7) зобов`язати ОСОБА_4 внести зміни в проект землеустрою, який виготовлений з порушенням законів землеустрою з фальшивими документами.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем не обґрунтовано які зміни і в який саме проект землеустрою необхідно внести; які порушення закону були допущені при виготовлені цього землеустрою; в чому саме полягало порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи законних інтересів позивачки ОСОБА_1 , а також не надано доказів на підтвердження цих обставин.

Також судом встановлено, що рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 23.03.2015 року, яке було залишене без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 21.05.2015 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до відділу Держкомзему у Віньковецькому районі Хмельницької області про визнання недійсною технічної документації із землеустрою про відведення земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за безпідставністю.

Тому суд приходить до висновку, що вказана вимога є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги (№8) встановити факт порушення законів землеустрою при проведенні приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , при виготовленні проекту землеустрою, зобов`язати усунути перешкоди.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 31.01.2023 року стала власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а тому в силу ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України з цього часу вона стала користувачем земельної ділянки за вказаною адресою, проект землеустрою на земельну ділянку за вказаною адресою не виготовляла.

В силу ч.3 ст. 49 ЦПК України позивач не має права змінювати предмет позову після закінчення підготовчого засідання, тому відповідно до принципу диспозитивності суд повинен розглядати заявлену позивачем позовну вимогу саме такого змісту.

Враховуючи, що позивач просить встановити факт порушення законів землеустрою при виготовленні проекту землеустрою щодо земельної ділянки на яку такий проект ще не виготовлений, то суд приходить до висновку, що вказана вимога є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги (№9) зобов`язати ОСОБА_3 внести зміни до технічної документації виготовленої з захопленням будівлі кухні-сараю, земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Позивачем не обґрунтовано, які зміни необхідно внести до технічної документації; які порушення закону були допущені при її виготовлені, а також не надано доказів на підтвердження захоплення відповідачем ОСОБА_3 будівлі кухні-сараю та земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 23.03.2015 року, яке було залишене без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 21.05.2015 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до відділу Держкомзему у Віньковецькому районі Хмельницької області про визнання недійсною технічної документації із землеустрою про відведення земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за безпідставністю.

Тому суд приходить до висновку, що вказана вимога є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги (№12) усунути перешкоди в користуванні спільною криницею.

Як встановлено судом раніше, позивач не надала суду доказів, що криниця, яка розташована на земельній ділянці відповідача ОСОБА_3 , перебуває у спільній власності, а відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321, 328 ЦК України криниця вважається набутою ОСОБА_3 правомірно і право власності останнього на неї не може бути обмежене, а тому у задоволені цієї позовної вимоги необхідно відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Враховуючи, що позивач, як особа з інвалідністю 2 групи, звільнена від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 321, 328 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 83, 90, 141, 265, 352, 354-355 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, встановлення факту, зобов`язання усунути перешкоди у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди відмовити.

Повне найменування учасників справи:

1.Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

2.Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

3.Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складання безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду виготовлене 02.02.2024 року.

Суддя В.А. Мамаєв