КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2024 року

справа № 752/5900/20

провадження № 22-ц/824/3354/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.

при секретарі: Вакуленко А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Тетяна Павлівна, Голосіївський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Шоста київська державна нотаріальна контора

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Тетяна Павлівна, Голосіївський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Шоста київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту та шлюбу недійсними та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимоги обґрунтовані тим, що позивачем було направлено клопотання від 28.03.2023 року та від 03.04.2023 про відкладення розгляду справи, у зв`язку із неможливістю прибути в судове засідання. Судом залишено поза увагою той факт, що представник позивача розірвав із нею договір про надання правової допомоги. Вказує, що матеріали справи свідчать про те, що позивач цікавилась рухом справи, підтримувала позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні відповідач та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позов без розгляду суд першої інстанції виходив із повторної неявки позивача у судове засідання та положень ч. 2 ст. 357 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що останні два судові засіданні було призначено на 24.05.2023 року та на 07.09.2023 року та позивачем було подано клопотання про їх відкладення.

З поданих клопотань вбачається, що ОСОБА_1 у зв`язку із військовою агресією вимушена була виїхати за межі України та отримала тимчасовий захист у Німеччині. Також позивач вказує, що доглядає за матір`ю, яка є інвалідом. Крім того, зазначає про розірвання договору із адвокатом, який представляв її інтереси. Вказана обставина підтверджується повідомленням адвоката Дем`яненка М.О. щодо розірвання укладеного договору з ОСОБА_4 про надання правової допомоги.

Згідно з статтею 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. (справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France)).

У своєму рішенні в справі «Голдер проти Сполученого Королівства», 1975 р. суд відзначив: «Було б неприйнятним, на думку Суду, якби ч. 1 ст. 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши, насамперед, того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме: доступу до суду. Характеристики «справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними за відсутності судового провадження». Тож право на доступ до правосуддя має дуже важливе значення і без сумніву його необхідно вважати засадою.

Крім того, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася відповідними Указами Президента України та триває й досі.

Колегія суддів, виходячи із принципу доступу до правосуддя, враховуючи запровадження на території України воєнного стану, а також той факт, що позивач перебуває за межами України та договір про надання правової допомоги, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Дем`яненком М.І., розірвано, приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведені обставини, та дійшов помилкового висновку про залишення апеляційної скарги без розгляду.

Пунктом 6 частини 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2023 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді