Справа № 740/3478/23
Провадження № 2/740/78/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 січня 2024 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., при секретарі Пулинець Ю.О.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

встановив:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов обгрунтований тим, що сторони з 08 жовтня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду 21 лютого 2018 року, останні є батьками малолітнього ОСОБА_3 , який перебуває на утриманні позивача і проживає з нею після її одруження в м.Києві. Відповідач не бере участі у вихованні сина, не провідує його, не цікавиться здоров`ям, при цьому син має захворювання, морально та матеріально не підтримує, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується із сином взагалі, з початку осені 2019 року сина не бачив, жодного разу не телефонував, як боржник по сплаті аліментів на сина має 92388 грн. заборгованості. Позивач не створює перешкод у спілкуванні відповідача із сином. Відповідач байдужий до долі сина. Позбавлення батьківських прав відповідає інтересам сина. Просить позов задовольнити.

Відповідно до клопотання/заяви від 26 вересня 2023 року представник відповідача адвокат Луєнко Ю.В. зазначає, що відповідач ОСОБА_2 з квітня 2021 року працює в ДП Ніжинський комбінат хлібопродуктів на посаді стрільця і жодного разу не отримував заробітну плату, заборгованість по якій за період з 02 квітня 2021 року по 31 серпня 2023 року становить 98040,05 грн., також заробітна плата у зв"язку з бойовими діями біля м.Ніжина не перераховувалась, через що заборгованість по аліментах виникла не з вини відповідача. Також за рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 14 травня 2019 року позивача зобов`язано не чинити перешкоди відповідачу та ОСОБА_4 у спілкуванні із ОСОБА_3 , також позивач після набрання даним рішенням законної сили без повідомлень змінила своє місце проживання, засоби зв`язку і переїхала до м.Києва, про що відповідач дізнався лише з даної позовної заяви, тобто позивач перешкоджає відповідачу у спілкуванні із сином. З даних підстав позов задоволенню не підлягає.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2023 року за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені вимоги за обставин згідно позовної заяви, пояснила, що син взагалі не знає свого біологічного батька. Після одруження разом із сином проживає в м.Києві, перешкоди у спілкуванні відповідачу відсутні, у 2020 році вона разом із сином відвідували матір відповідача. Відповідач не надає матеріальної допомоги на сина, у грудні 2023 року надав 100 грн.. Син має 6-річний вік і не може висловити свою думку по даному спору. Позбавлення батьківських прав відповідає інтересам ОСОБА_3 ..

Відповідно до клопотання від 18 січня 2024 року представник відповідача адвокат Луєнко Ю.В. позов не визнає, просить розглянути справу за його відсутності та відповідача.

Згідно повідомлення від 10 жовтня 2023 року представник Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації Крикун А.Ю. просить розглянути справу за відсутності із врахуванням поданого висновку про розв`язання спору.

Інші заяви, клопотання учасників судового розгляду станом на 18 січня 2024 року відсутні.

Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права.

Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 жовтня 2016 року, який розірваний рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 21 лютого 2018 року за позовом ОСОБА_5 , останні є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який станом на час розгляду справи досяг 6-річного віку, проживає разом із позивачем в м.Києві і перебуває на її утриманні.

Відповідно до повідомлення Ніжинського ВДВС від 04 квітня 2023 року відповідач ОСОБА_2 є платником аліментів на виконання судового наказу по справі №740/1438/18 на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1 / 4 частки заробітку (доходу) з 04 квітня 2018 року і до повноліття дитини, станом на 31 березня 2023 року заборгованість по аліментах становить 92388,03 грн., згідно поданого розрухунку остання сплата 2080 грн. аліментів здійснена у вересні 2019 року.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 14 травня 2019 року, яке набрало законної сили згідно постанови Чернігівського апеляційного суду від 27 вересня 2019 року, зобов`язано ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перешкоди у спілкуванні із малолітнім ОСОБА_3 та участі у його вихованні, із визначенням порядку участі у вихованні та спілкуванні із ним: встановлено ОСОБА_2 та ОСОБА_4 дні побачень щосуботи з 10-00 год. до 18-00 год. та щороку в день народження дитини (27 січня) з 11-00 год. до 14-00 год.; дозволенням ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у визначені дні та години побачень забирати дитину разом або кожному окремо до себе додому за адресою: АДРЕСА_1 без присутності ОСОБА_6 ..

Відповідно до довідки ДП Ніжинський комбінат хлібопродуктів від 22 вересня 2023 року відповідач ОСОБА_2 працює в даному ДП, заборгованість по заробітній платі станом на 22 вересня 2023 року становить 98040,05 грн. за період з 02 квітня 2021 року по 31 серпня 2023 року.

Висновком Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, від 09 жовтня 2023 року підтверджується доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 .. Також у висновку зокрема зазначено, що відповідач в поясненнях заперечував проти позбавлення батьківських прав, позивач створює йому перешкоди у спілкуванні із сином; 07 вересня 2023 року засідання комісії з питань захисту прав дитини відкладено через неявку відповідача, який належно повідомлений і повторно не з`явився на засідання 21 вересня 2023 року; висновок наданий із врахуванням найкращих інтересів дитини.

Відповідно до ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частина 1 ст.8 Закону України Про охорону дитинства передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України Про охорону дитинства).

Частиною 7 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

При розгляді даної справи суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, при цьому між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, в даному випадку відповідача, як батька, поведінка якого з урахуванням встановлених судом обставин свідчить саме про небажання виховувати та спілкуватися з сином.

Даний висновок суду грунтується на слідуючому.

Заперечення відповідача проти позову про позбавлення батьківства безумовно не свідчить про інтерес останнього до дитини.

Відповідачем не доведено, що йому чинилися перешкоди будь-яким чином виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання сина або він їх не виконував з поважних причин, зокрема,-чи були перешкоди у виконанні на його користь рішення суду від 14 травня 2019 року, яке набрало законної сили 27 вересня 2019 року, чи зверталось воно до примусового виконання через органи ДВС, і які активні дії з цього приводу ним вчинялись, при цьому позов про позбавлення батьківських прав ініційований позивачем у червні 2023 року. Також судом враховується, що позивач, як повнолітня дієздатна особа, має право на одруження, і як наслідок,-право проживання із своїм чоловіком, в даному випадку в м.Києві, зокрема із своїм малолітнім сином ОСОБА_3 , який на час розгляду справи досяг лише 6-річного віку.

Судом також враховується поведінка відповідача щодо відсутності з його боку будь-якого виховання свого сина, тривалого не навідування дитини, відсутність інтересу до навчання дитини та його потреб і здібностей, останній 2 рази не з`явився на засідання комісії з прав дитини, також не з`явився і до суду для безпосередньої участі в судовому засіданні для відстоювання своєї позиції, при цьому піклування про здоров`я та виховання сина здійснюється виключно позивачем, що підтверджується повідомленням КНП Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 від 19 травня 2023 року, довідкою ФОП ОСОБА_7 міні-садок Рукавичка від 17 квітня 2023 року, довідкою ДНЗ (ясла-садок) №421 від 19 квітня 2023 року.

Судом також враховується наявність значної заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина, в даному випадку з вересня 2019 року, і яка станом на серпень 2023 року становить 79854,57 грн., при цьому відповідач згідно судового наказу зобов`язаний сплачувати аліменти з 04 квітня 2018 року і до повноліття дитини, тобто батьківський обов`язок по утриманню дитини ним не виконується, при цьому за матеріалами справи відповідач є працездатною особою, працює на посаді стрільця в ДП Ніжинський комбінат хлібопродуктів.

Посилання відповідача на заборгованість підприємства по заробітної плати, як поважну причину несплати аліментів, не є підставою для звільнення від обов`язку по утриманню дитини, при цьому вказана заборгованість існує з 02 квітня 2021 року, а обов`язок по сплаті аліментів існує з 04 квітня 2018 року, а відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Також під час судового розгляду відповідачем не надано відомостей з відповідними доказами щодо вчинення ряду активних дій, які б свідчили про його волевиявлення на стягнення заробітної плати, зокрема і в судовому порядку (в наказному чи позовному провадженні), чи відшкодування заборгованості і під час судового розгляду даної справи, зокрема і частково.

Також є загальновідомим фактом те, що 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією рф проти України на території України введено та діє воєнний стан.

Відповідно до ст.10 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану, який набрав законної сили 24 березня 2022 року, роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати.

Сам по собі воєнний стан не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року в справі №922/1093/22).

З даних підстав доводи відповідача щодо перешкод у спілкуванні із сином, несплати заробітної плати судом відхиляються, при цьому посилання відповідача на бажання спілкування із дитиною і невтрату інтересу до нього,-розцінюються судом як формальні.

За таких обставин відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо свого сина ОСОБА_3 , не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання в дитячих садках, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, що також вказано у висновку органу опіки та піклування, оскільки протягом останніх 4-х років та усього розгляду справи належним чином не здійснив будь-яких дій, щоб налагодити відносини із дитиною, що розцінюється судом як умисне ухилення від виховання дитини і в сукупності є підставою для застосування до відповідача такої виключної міри впливу, як позбавлення батьківських прав, враховуючи, в даному випадку, якнайкращі інтереси дитини. Також суд зауважує, що наявність заборгованості по аліментах, не є тією єдиною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, а існує поряд з іншими підставами, зазначеними вище.

Із врахуванням 6-річного віку ОСОБА_3 , заслуховування його пояснень в судовому засіданні не здійснене, що не порушує вимоги ст.12 Конвенції ООН про права дитини, ст.171 СК України, з цього приводу з`ясовану думку позивача під час судового розгляду.

За таких обставин позов підлягає задоволенню.

Також судом враховується, що згідно із ст.169 СК України батько, який позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо зміниться його поведінка та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Із врахуванням задоволенню позову та сплати позивачем 1073,60 грн. судового збору, вказаний судовий збір згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню на її користь із відповідача.

При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами та органом опіки та піклування під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 83, 141, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , місце проживання в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , місце проживання в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , 1073 (одну тисячу сімдесят три) грн. 60 коп судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя В.Олійник

Повне рішення суду складене 26 січня 2024 року.