КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 376/181/23-ц

номер провадження: 22-ц/824/744/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Семенюти Руслана Анатолійовича на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 14 червня 2023 року у складі судді Віговського С.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Рада опіки та піклування Сквирської міської ради Київської області, про визнання батьківства,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Рада опіки та піклування Сквирської міської ради Київської області, в якому просила: визнати ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; виключити відомості з актового запису №130 від 14 вересня 2007 року відділу реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції Київської області про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про ОСОБА_4 , як батька дитини; внести відомості до актового запису № 130 від 14 вересня 2007 року відділу реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції Київської області про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_1

12 квітня 2023 року позивачка ОСОБА_2 подала до суду першої інстанції клопотання про призначення медичної судово-генетичної експертизи, посилаючись на те, що в період її вагітності відповідач не заперечував батьківство дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте на час народження дитини та на даний час не визнає свого батьківства.

З урахуванням наведеного, позивачка просила призначити у справі медичну судово-генетичну експертизу, проведення якої доручити експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, відділення судово- медичної генетичної ідентифікації. На вирішенні експертизи поставити таке питання: Чи являється ОСОБА_1 біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 14 червня 2023 року клопотання позивача ОСОБА_2 задоволено частково.

Призначено у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Рада опіки та піклування Сквирської міської ради Київської області, про визнання батьківства, судово-медичну (молекулярно-генетичну) експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного експертно - криміналістичного центру МВС України.

На вирішення експертів поставлені питання:

1. Чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якої є ОСОБА_2 ?

2. Якщо так, то чиє ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ?

У задоволенні решти вимог клопотання - відмовлено.

Попереджено експертів Київського науково-дослідного експертно - криміналістичного центру МВС України про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

Зобов`язано позивачку та відповідача з`явитися у визначений експертами день та час для відібрання біологічних зразків та проведення експертного дослідження.

Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Попереджено сторін у справі, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Семенюта Р.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції,посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді клопотання позивачки про призначення медичної судово-генетичної експертизи порушено принцип змагальності процесу та позбавлено відповідача права на справедливий суд. Зазначає, що вирішуючи дане клопотання, суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що копія клопотання про призначення експертизи позивачкою відповідачу не направлялась, а тому відповідач був позбавлений можливості підготувати свої запитання чи запропонувати суду відповідну експертну установу для проведення експертизи.

Вказує, що суд першої інстанції при визначенні експертної установи не обгрунтував належним чином чому саме експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України слід доручити проведення даної експертизи.

Позивачка ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що твердження відповідача в апеляційній скарзі є надуманими та не ґрунтуються на матеріалах справи. Вказує, що суд першої інстанції при вирішенні спору про визнання батьківства приділив особливу увагу інтересам неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому не ігноруючи інтереси ймовірного біологічного батька.

Вказує, що відповідач, будучи завчасно належним чином повідомлений про судові засідання, призначені на 25 травня 2023 року та 14 червня 2023 року, у судові засідання не з`являвся, у зв`язку з цим усунувся від реалізації свого права щодо заявлення свого клопотання з приводу призначення та проведення судово-генетичної експертизи.

Також зазначає, що представник відповідача, посилаючись на те, що порушено право відповідача запропонувати свої питання для проведення експертизи, в апеляційній скарзі не ставить своїх питань, які він бажав би поставити експерту і які б вплинули на вирішення справи по суті, та не обґрунтовує свої заперечення щодо визначеної судом експертної установи.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Семенюта Р.А. були повідомлені про судове засідання, завчасно, належним чином в установленому законом порядку, проте у судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили. Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Семенюта Р.А. отримав судову повістку - повідомлення 30 листопада 2023 року об 11 год 43 хв. на вказану ним в апеляційній скарзі електрону пошту: « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду (а.с.107).

Згідно з ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (ч.5 ст.128 ЦПК України).

За таких обставин, відповідач та його представник - адвокат Семенюта Р.А. вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також враховуючи встановлені законом строки вирішення даного питання, колегія суддів визнала неявку учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи клопотання ОСОБА_2 про призначення судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи, суд першої інстанції керувався ст.ст.103, 104 ЦПК України й виходив із того, що відповідач свого батьківства відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не визнає, а тому, враховуючи, що для вирішення зазначених у клопотанні питань, які стосуються предмета спору, необхідні спеціальні знання, без з`ясування яких встановити відповідні обставини не можливо, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для призначення експертизи.

Вказані висновки суду є правильними й такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору за власною ініціативою, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права (ч.2 ст.102 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно з ч.1 ст.104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Отже, судова експертиза призначається у разі потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування.

З матеріалів справи вбачається, що у січні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Рада опіки та піклування Сквирської міської ради Київської області, у якому просила: визнати ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; виключити відомості з актового запису №130 від 14 вересня 2007 року відділу реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції Київської області про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про ОСОБА_4 , як батька дитини; внести відомості до актового запису № 130 від 14 вересня 2007 року відділу реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції Київської області про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_1 .

Тобто, предметом спору у даній справі є визнання батьківства.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновків, які містяться у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/1644/14-ц (провадження 61-6030св18) доказами у справі про визнання батьківства можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц (провадження 61-14438св18) Верховний Суд зазначив, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, буквального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» від 01 червня 2006 року, яке відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судом як джерело права, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строки для їх отримання.

Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Клопотання про призначення судово - медичної (молекулярно-генетичної) експертизи ОСОБА_2 мотивувала тим, що в період її вагітності відповідач не заперечував батьківство дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте на час народження дитини та на даний час не визнає свого батьківства.

Колегія суддів вважає, що вказані доводи клопотання ОСОБА_2 судом першої інстанції обґрунтовано прийняті до уваги.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.13 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення клопотання ОСОБА_2 про призначення у даній справі судово - медичної (молекулярно-генетичної) експертизи, оскільки для вирішення зазначених у клопотанні питань, які стосуються предмета спору, необхідні спеціальні знання, без з`ясування яких встановити відповідні обставини не можливо.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при розгляді клопотання про призначення медичної судово-генетичної експертизи порушено принцип змагальності процесу та позбавлено відповідача права на справедливий суд, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до частин 1,2 та 5 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб (ст..43 ЦПК України).

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Складовою частиною визначеного ст.6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене п.1 ст.6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом.

В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (§ 25, 27 рішення ЄСПЛ від 13 грудня 2011 року у справі «Trudov v. russia», заява № 43330/09).

Частиною 1 ст. 8 ЦПК України визначено, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Згідно з ч.ч.2-5 ст.128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Частиною 8 ст.128 ЦПК України закріплено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

ЄСПЛ неодноразово звертав увагу, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

Загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було поінформовано про цей факт. Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі із апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть упевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, inter alia, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи. Тому на національні суди може покладатися обов`язок з`ясувати, чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами, та, у разі потреби, зафіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України», № 37666/13, § 6, 7 від 03 жовтня 2019 року).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач та його представник - адвокат Семенюта Р.А. належним чином в установленому законом порядку повідомлялися про судові засідання, призначені судом першої інстанції, а саме, про підготовче засідання 13 квітня 2023 року об 11 год 00 хв. засобами електронного зв`язку шляхом надіслання адвокату Семенюті Р.А. повідомлення на електронну пошту « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яке було доставлено 21 березня 2023 року; про судове засідання 25 травня 2023 року о 10 год 57 хв., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 27 квітня 2023 року відповідачу ОСОБА_1 судової повістки за адресою його місця проживання; про судове засідання 14 червня 2023 року об 11 год 00 хв., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 01 червня 2023 року відповідачу ОСОБА_1 судової повістки за адресою його місця проживання, а також 12 червня 2023 року був повідомлений представник відповідача - адвокат Семенюта P.A. засобами електронного зв`язку шляхом надіслання на його електронну пошту « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Отже, суд першої інстанції у встановленому процесуальним законом порядку вчинив необхідні дії, спрямовані на повідомлення відповідача та його представника про дату, час і місце розгляду справи, адже отримання рекомендованих листів та повідомлень засобами електронного зв`язку (електронною поштою) адресатами є поза межами судового контролю. Обов`язок суду «повідомити» полягає в тому, щоб інформувати учасника про судове засідання, а не забезпечити його участь.

Матеріали справи не містять поданого на виконання вимог ч.3 ст. 131 ЦПК України повідомлення від відповідача про неможливість прибути в судове засідання 25 травня 2023 року та 14 червня 2023 року з поважних причин, а також заяви про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що подані представником відповідача заяви від 11 квітня 2023 року, 25 травня 2023 року та 13 червня 2023 року щодо відкладення розгляду справи, зокрема, без поважних причин (у поданих заявах від 11 квітня 2023 року та від 25 травня 2023 року) у підготовчому засіданні, за наявності у суду відомостей про вручення відповідачу 27 квітня 2023 року та 01 червня 2023 року судових повісток під розписку про дату, час і місце проведення підготовчого засідання, відповідно, на 25 травня 2023 року та на 14 червня 2023 року, суд першої інстанції правильно визнав такими, що спрямовані на безпідставне затягування розгляду справи.

З огляду на викладене, судом першої інстанції виконано обов`язок щодо забезпечення учасників справи можливістю реалізувати свої процесуальні права, визначені нормами ЦПК України. Вказані висновки узгоджуються з постановою Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 120/17879/21-а (адміністративне провадження № К/990/11710/23).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що копія клопотання про призначення експертизи позивачкою відповідачу не направлялась, а тому представник відповідача вважає, що відповідач був позбавлений можливості підготувати свої запитання чи запропонувати суду відповідну експертну установу для проведення експертизи, є безпідставними, оскільки чинним ЦПК України не передбачено направлення клопотання про призначення експертизи, заявлене стороною у справі, іншим учасникам справи.

Що стосується твердження в апеляційні скарзі про те, що суд першої інстанції при визначенні експертної установи не обгрунтував належним чином чому саме експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України слід доручити проведення даної експертизи, то вони не заслуговують на увагу, оскільки зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що при визначені Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України для проведення судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи у справі суд першої інстанції керувався вимогами Закону України «Про судову експертизу».

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, і не свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Семенюти Руслана Анатолійовича, залишити без задоволення.

Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 14 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: