Житомирський апеляційний суд
Справа №285/7634/23 Головуючий у 1-й інст. В.Б. Мозговий
Категорія 44 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Житомирі матеріали цивільної справи № 285/7634/23 за позовом представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та моральної шкоди

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 грудня 2023 року, постановлену під головуванням судді Мозгового В.Б. у м. Звягелі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ТОВ «ВЕЛЛФІН» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та моральної шкоди.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 грудня 2023 року вказана позовна заява була залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків заяви - 10 днів з дня отримання копії ухвали.

15 грудня 2023 року до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків з наведенням мотивів застосування до спірних правовідносин Закону України Про захист прав споживачів.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 грудня 2023 року позовну заяву, яку подано представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 в її інтересах до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та моральної шкоди повернуто позивачу.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення необґрунтованої ухвали. Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач у даній справі звільнений від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів». В апеляційній скарзі містяться посилання на практику Верховного Суду у справах про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ТОВ «ВЕЛЛФІН» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та моральної шкоди.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 грудня 2023 року вказана позовна заява була залишена без руху, оскільки не відповідала вимогам ст. 177 ЦПК України, а саме позивачем не було сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви. Позивачу надано строк для усунення недоліків заяви - 10 днів з дня отримання копії ухвали.

15 грудня 2023 року до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків, в якій він посилається на те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання цієї позовної заяви на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України Про захист прав споживачів.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 грудня 2023 року позовну заяву, яку подано представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 в її інтересах до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та моральної шкоди повернуто позивачу.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм ЦПК України з огляду на таке.

Згідно положень ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання заявником вимог статті 175 ЦПК України щодо форми та змісту заяви.

Відповідно до частини четвертої статті 175 ЦПК України якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Згідно із частиною четвертою статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частин першої-третьої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною позовної заяви та повернення її ОСОБА_1 через несплату судового збору у встановлених законодавством порядку і розмірі, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач не є споживачем в розумінні статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому подана ним позовна заява оплачується судовим збором.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Спеціальним нормативним актом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України «Про судовий збір».

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги, встановленому статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати, що споживачі не мають пільги щодо сплати судового збору, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову.

Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Порушені права можуть захищатися як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу (при поданні апеляційної та касаційної скарг). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів», стаття 2 ЦПК України).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).

У Преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказано, що позивач звернулася до суду з позовом про повернення безпідставно стягнутих сум заборгованості за виконавчим написом, який визнано судом таким, що не підлягає виконанню. Водночас посилається на те, що предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами. Наголошує, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з ТОВ «ВЕЛЛФІН» тих коштів, які були стягнуті з позивача органами ДВС на виконання виконавчого напису нотаріуса, який визнано таким, що не підлягає виконанню, застосувавши положення ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Таким чином, залишаючи без руху позовну заяву місцевий суд обгрунтовано вказав, що посилання представника позивача на Закон України «Про захист прав споживачів» як на підставу для звільнення від сплати судового збору у цій частині позовних вимог є безпідставними.

15 грудня 2023 року до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків, в якій останній посилається на те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання даної позовної заяви на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України Про захист прав споживачів.

Таким чином, станом на 19.12.2023 позивачем та її представником не виконано ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху, оскільки до заяви про усунення недоліків не долучено квитанції про сплату судового збору, а тому суд першої інстанції на виконання вимог ст. 185 ЦПК України правильно повернув позовну заяву особі, яка її подала, у зв`язку із неусуненням недоліків позовної заяви (несплата судового збору).

Позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», про що роз`яснено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року у справі 643/2870/18, на яку посилається заявник у своїй апеляційній скарзі.

Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц, провадження № 14-43цс22).

На предмет подібності належить оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19).

Відтак доводи та посилання заявника на згадані позиції Верховного Суду в апеляційній скарзі колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки, вони стосуються визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а у цьому випадку позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення грошових коштів на підставі ст. 1212 ЦК України та моральної шкоди, які не пов`язані із захистом прав споживача.

Відповідно до пункту 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права й підстав для її скасування не вбачає.

Крім того, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження питання стягнення судового збору не вирішувалось з метою уникнення висловлення позиції суду щодо суті апеляційної скарги.

Відтак, на виконання вимог процесуального Закону, із ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги в дохід держави в сумі 536, 80 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390,391 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 грудня 2023 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в дохід держави в сумі 536, 80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Судді