Справа № 523/6807/23
Провадження №2/523/1185/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Мельник О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Пересипської районної державної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування квартирою та зустрічним позовом Пересипської районної державної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням шляхом виселення,

УСТАНОВИВ:

19 квітня 2023 року ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Чорнуцький В.П., звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання права користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказує, що у 1979 році його батькові ОСОБА_3 надано для проживання вищевказану квартиру на сім`ю у складі трьох осіб - мати позивача та сам позивач. Сім`я вселилася та проживала у квартирі увесь час, несла витрати на утримання житла. У 1981 році у батьків народився ще один син ОСОБА_4 , який також проживав і був зареєстрований у квартирі.

Позивач постійно проживав за вказаною адресою, ходив поблизу до школи, після закінчення 9-го класу навчався спочатку у Одеському автомеханічному технікумі, потім перевівся до Професійно-технічного училища №3 м.Одеси, навчання в якому теж не закінчив, проте місце проживання його зареєстроване не було, довгий час його єдиним документом було лише свідоцтво про народження. Вперше паспорт громадянина України він отримав у 2017 році у віці 38 років, реєстраційний номер облікової картки платника податків також не може отримати через відсутність зареєстрованого місця проживання, зареєструватися за місцем фактичного проживання також не має можливості, так як усі члени його сім`ї померли. Позивач усе життя прожив у вказаній квартирі, наразі йому необхідно вирішити питання про приватизацію квартири, в якій він проживає разом із співмешканкою ОСОБА_5 , про укладення договорів з житлово-комунальними підприємствами, а оскільки усі члени його сім`ї померли, тому він вимушений звернутися до суду із даним позовом.

21 квітня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У ході розгляду справи замінено відповідача з Одеської міської ради на Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради, яка у подальшому змінила своє найменування на Пересипську районну адміністрацію Одеської міської ради.

04 липня 2023 року відповідач Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради надала суду відзив на позовну заяву і 20 липня 2023 року звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просили усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває в комунальній власності шляхом виселення ОСОБА_2 без надання іншого жилого приміщення та стягнути з нього судовий збір.

Свої зустрічні позовні вимоги та заперечення проти позову Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради обґрунтувала тим, що ОСОБА_2 не має статусу особи, яка має право користуватися квартирою, а тому самовільно займає житлову площу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про реєстрацію права власності на квартиру відсутні, на час смерті квартиронаймачів вона не перебувала в їх власності та відноситься до житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Одеси.

Згоди головного наймача на його вселення та проживання у квартирі немає. Жодного доказу на підтвердження спільного проживання разом із батьками не надано, у квитанціях про оплату комунальних послуг після смерті батька зазначена інша особа ОСОБА_5 .

Батько позивача помер у 2022 році, а паспорт громадянина України ОСОБА_2 отримав до його смерті у 2017 році, що свідчить про те, що позивач не проживав та не вів спільного господарства з батьками.

Посилання позивача на те, що він не мав можливості сплачувати комунальні платежі без РНОКПП також не можуть братися до уваги, оскільки особа, яка має паспорт громадянина Україна, може здійснювати платіжні операції, зазначаючи серії та номер свого паспорту.

Позивачем також не надано жодних доказів на підтвердження його навчання у Одеській загальноосвітній школі № 5, вступу до Одеського автомеханічного технікуму, переведення до Професійно-технічного училища № 3 м. Одеси; на підтвердження спільного господарства і спільного бюджету з батьками, зокрема, не надано квитанцій про сплату комунальних послуг, довідок з лікарень, декларацій про вибір лікаря, фіскальних документів на придбання побутової техніки та інше.

Представник Пересипської районної адміністрації зазначає, що батько позивача є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 64,6 кв.м та земельної ділянки 825 кв.м., тому позивач має право звернутися до нотаріуса за правом на спадщину за законом на даний будинок та зареєструвати право власності на будинок і землю.

За таких обставин Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради вважає, що наявні всі законні підстави вважати, що позивач самовільно займає квартиру за адресою: АДРЕСА_1 без будь-яких правовстановлюючих документів та правових підстав, а тому підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Пересипська районна адміністрація, як виконавчий орган Одеської міської ради ордер на квартиру позивачу не надавала, договір найму житлового приміщення з ним не укладала, тому підстави для визнання судом його право користування квартирою відсутні.

Отже, своїми незаконними діями щодо самовільного зайняття житлового приміщення ОСОБА_2 порушує права мешканців м. Одеси, які у встановленому законом порядку мають право на отримання вивільненого житлового приміщення, що відноситься до житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Одеси.

Квартира АДРЕСА_3 має бути розподілена серед осіб, які перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

11 вересня 2023 року зустрічну позовну заяву було прийнято до спільного розгляду.

У своєму відзиві на зустрічну позовну заяву представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) зазначив, що батьки ОСОБА_2 , отримавши ордер на квартиру, вселилися у неї, здали ордер в ЖЕК та у встановленому законом порядку прописалися (зареєструвалися) за її адресою. Усі особові рахунки на квартиру були оформлені на ОСОБА_3 , що дає підстави вважати його основним квартиронаймачем. Станом на день прописки батьків позивача 14 листопада 1979 року позивачеві було рік і два неповних місяці. Тобто подружжя ОСОБА_6 вселилося у квартиру з новонародженим сином та проживали як наймачі однією сім`єю. У матеріалах справи немає жодних відомостей, які б ставили під сумнів дану обставину, чи вказували на розлучення батьків та проживання одного з них окремо із сином поза межами квартири.

На спільне проживання з батьками вказує також закінчення позивачем школи № 5 по АДРЕСА_4 , що є наближеною до місця проживання.

У листопаді 1998 року позивач звертався до органу домоуправління щодо оформлення паспорту, при цьому, було встановлено його місце проживання по АДРЕСА_1 .

Після смерті матері обоє синів відмовилися від прийняття спадщини на користь батька, а у 2021 році батько намагався приватизувати квартиру на себе одноособово, ці факти вказують на особливий характер відносин у сім`ї ОСОБА_6 .

Виселення позивача з квартири, в яку він вселився як член сім`ї наймача з батьками і проживає до цих пір, означатиме виселення його на вулицю, оскільки іншого житла у нього немає.

Спадщину після смерті батька у вигляді домоволодіння у смт. Слобідка, Кодимського району він не отримав, тому не можна стверджувати про наявність у нього іншого житла.

ОСОБА_2 не самовільно займає спірну квартиру, оскільки вселився у неї як член сім`ї наймача, отримавши рівне з батьками право на користування житлом та продовжує там проживати.

18 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) адвокат Чорнуцький В.П. у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та заперечував проти зустрічних позовних вимог на підставах, зазначених у відзиві.

Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради у судовому засіданні просив задовольнити зустрічний позов та відмовити у задоволенні первісного позову, посилаючись на те, що квартира перебуває у комунальній власності, ОСОБА_2 проживає у ній без правових підстав, а тому має звільнити самовільно зайняту квартиру.

За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників та свідків, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з огляду на таке.

ОСОБА_3 та ОСОБА_7 з 11 березня 1978 року перебували у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 8, складений виконавчим комітетом Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя ОСОБА_6 народився позивач ОСОБА_2 , актовий запис про народження № 1608, складеним Іллічівський відділом ЗАГС м. Одеси, свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

З 14 листопада 1979 року батьки позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_8 зареєстрували своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживали та були зареєстровані до дня своєї смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя ОСОБА_6 народився ще один син ОСОБА_4 , актовий запис про народження № 1164, складений Другим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції.

08 грудня 1998 року ОСОБА_4 був зареєстрований за місцем проживання батьків за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач проживав разом із батьками та братом за вказаною адресою, проте зареєстрований там не був. За відомостями Департаменту надання адміністративних послуг місце проживання ОСОБА_2 за період з 26 вересня 1978 року по 23 травня 2023 року на території м. Одеси зареєстрованим не значиться. За інформацією ВОМІРМП УПГПРЕ ГУМВС України в Одеській області та Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області ОСОБА_2 задокументований без реєстрації паспортом громадянина України НОМЕР_2 , 5116, 03.04.2017, зареєстрованим чи знятим з реєстрації він не значиться (а.с.49,40).

ОСОБА_2 навчався у Середній школі № 5 Ленінського району м. Одеси, яка розташована за адресою: вул. Балківська, 42/1, м. Одеса, закінчив 9Г клас у 1992-1993 навчальному році, отримав атестат про неповну середню освіту.№ НОМЕР_3 (а.с.45 зворот).

Пізніше ОСОБА_2 навчався у Одеському автомеханічному технікумі, який на даний час є відокремленим структурним підрозділом «Одеський автомобільно-дорожній фаховий коледж Національного університету «Одеська політехніка», на денному відділенні: був зарахований з 01 вересня 1993 року та відрахований з 28 серпня 1995 року за власним бажанням. У особовій картці місце проживання учня ОСОБА_2 зазначене АДРЕСА_1 (а.с.74).

У матеріалах спадкової справи № 5/2020, заведеної приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юшиним А.Ю. щодо майна ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , є заява ОСОБА_2 про відмову від прийняття спадщини після смерті матері на користь батька ОСОБА_3 , в якій його місце проживання вказано АДРЕСА_1 (а.с.86 зворот).

У зв`язку зі смертю ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 їх знято з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , наразі за вказаною адресою зареєстрованих осіб немає (а.с.142), право власності на квартиру не зареєстровано (а.с.129).

Факт проживання ОСОБА_2 однією сім`єю разом із батьками та братом у спірній квартирі підтверджується також квитанціями про оплату теплової енергії та послуг за вивіз твердих побутових відходів, в яких нарахування плати здійснювалося на чотирьох осіб подружжя ОСОБА_6 та двоє синів, при тому що у квартирі були зареєстровані три особи.

Після смерті батька позивач разом ОСОБА_5 займався його похованняям, що підтверджується свідоцтвом про поховання та договорами - замовленнями.

Згідно листа КП "Міське агентство з приватизації житла" від 14.02.2023 р. батько позивача подавав документи на приватизацію житла 21 січня 2021 року, через виявлені недоліки документи надано для виправлення, в наступному з виправленням документи не надходили.

На фотокартках, наданих представником ОСОБА_2 , зображені члени сім`і ОСОБА_6 , зокрема ОСОБА_9 , його співмешканка, ОСОБА_10 , його дружина та син, мати ОСОБА_11 та батько ОСОБА_12 у домашній обстановці.

Мешканці (14 осіб) будинку АДРЕСА_5 , чиї підписи завірені начальником дільниці №1 17.03.2023 р.. підтверджують у підписаній ними заяві факт постійного проживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_6 з 1979 року, спільно з ним проживали та вели спільне господарство його брат, мати та батько для дня своєї смерті, після смерті останнього ОСОБА_9 залишається проживати у вказаній квартирі, оплачує комунальні послуг та робить ремонт.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , сусідка, пояснила, що вона мешкає по сусідству з квартирою ОСОБА_2 . У 1979 році вони отримали поруч квартири від заводу поршневих кілець, дружили сім`ями, у подружжя ОСОБА_6 народилося двоє дітей, у 19 році померла дружина, потім син, а у 2022 році ОСОБА_12 , залишився там проживати ОСОБА_9 , зараз робить у квартирі ремонт. Знає, що у них ще до 2019 року, коли була жива матір позивача, у них викрали з квартири документи.

Свідок ОСОБА_14 у суді пояснила, що її донька ОСОБА_5 проживає разом із ОСОБА_15 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Свідок ОСОБА_16 , сусідка, пояснила, що сімю знає з 1973 року працювали разом на заводі, отримували разом квартири. ОСОБА_9 з її дітьми ходив до школи, вона їх забирала, він і по сьогоднійшній день проживає в квартирі .

Свідок ОСОБА_17 знайють ОСОБА_9 і його цивільну дружину. Він до останнього доглядав за батьком, особисто бачила, часто ходили в гості.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право на житло є одним з невід`ємних прав особи, проголошених ст. 47 Конституції України.

При цьому Конституція проголошує принцип забезпечення державою створення умов, необхідних людині для набуття житла у власність або в користування та неможливості примусового позбавлення житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житло фізичної особи - це житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до ст. 58 ЖК України єдиною підставою для вселення в жиле приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є ордер.

Згідно зі ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Частиною першою статті 106 ЖК України передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Статтею 107 ЖК України визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зібрані по справі докази в їх сукупності вказують на те, що позивач правомірно набув своє право на проживання в квартирі разом з батьками, продовжує користуватися житлом, а відтак, пред`явлені позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню шляхом визнання за ним право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . Відсутність реєстрації за вказаною адресою не спростовує факту користування квартирою разом з іншими членами сім`ї.

З огляду на встановлені обставини та висновки суду зустрічний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12,13, 76-81,89, 258-259, 263-265, 273,354,355 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Пересипської районної державної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування квартирою задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовити Пересипській районній державній адміністрації Одеської міської ради в задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням шляхом виселення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Суддя

Повне рішення складено 02 лютого 2024 року.