Справа № 446/1629/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01.02.2024 м.Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Котормус Т. І.

секретар судового засідання Новосад І.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки і піклування Виконавчого комітету Кам`янка-Бузької міської ради про стягнення аліментів та надання дозволу на реєстрацію дитини за місцем проживання матері, без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

21.07.2023 представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Білик Р.О. подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до ОСОБА_2 , в якій просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дружини, в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років. Також просила суд надати дозвіл на здійснення місця реєстрації місця проживання дитини, без письмової згоди батька.

В обґрунтування своїх позовних вимог щодо надання дозволу на здійснення місця реєстрації місця проживання дитини, без письмової згоди батька зазначає, що у них з відповідачем припинено подружні стосунки, зокрема через її побиття відповідачем. Після припинення стосунків, їх з відповідачем син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишився проживати з нею, а відповідач у своїх батьків, в м. Біла Церква. Проте до теперішнього часу дитина не має визначеного місця реєстрації, ні за місцем реєстрації батька, ні за місцем матері. Дійти згоди у цьому питання з відповідачем не видається можливим, він не надає добровільної згоди на реєстрацію дитини за місцем проживання матері. З метою реєстрації місця проживання дитини вона звернулася до ЦНАП Кам`янка-Бузької міської ради, однак отримала відмову з підстав відсутності згоди батька на реєстрацію місця проживання дитини. У зв`язку з наведеними вище обставинами, змушена звернутись до суду.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення аліментів на її утримання, як дружини позивач посилається на те, що 17.06.2022 вона уклала шлюб з відповідачем і у шлюбі в них народилася одна дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що вона не має змоги працювати у зв`язку з народженням дитини, потребує матеріальної допомоги, а відповідач офіційно працевлаштований та отримує гідну заробітну плату, однак добровільно матеріальну допомогу не надає.

Ухвалою суду від 27.07.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду від її представника ОСОБА_4 надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі та вказала, що позов підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку та повідомленнями у додаток «Viber» в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву не подав.

01.02.2024 постановлено ухвалу суду про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Так, вирішуючи позовні вимоги в частині надання дозволу на здійснення місця реєстрації місця проживання дитини, без письмової згоди батька, суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24.01.2023, сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 28.09.2022, позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 (а.с.12).

Разом з тим, як зазначено у акті про проживання особи за місцем реєстрації від 23.05.2023 №43, позивачка ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 проживають у АДРЕСА_1 (а.с.12).

Також судом встановлено, що згідно довідки ЦНАП Кам`янка-Бузької міської ради від 25.05.2023 №870, ОСОБА_1 фактично зареєстрована і проживає у АДРЕСА_1 , та з нею проживає без реєстрації, зокрема її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

Задля реєстрації місця проживання дитини, позивач звернулась із заявою до Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області.

Однак, як видно з листа ЦНАП Кам`янка-Бузької міської ради від 19.07.2023 №59/12-10 щодо реєстрації місця проживання, ОСОБА_1 повідомлено, що у зв`язку з відсутністю згоди батька на реєстрацію місця проживання дитини за місцем реєстрації матері, їй відмовлено у вказаній адміністративній послузі (а.с.16).

Позивач у позовній заяві вказала, що до теперішнього часу дитина не має визначеного місця реєстрації, ні за місцем реєстрації батька, ні за місцем матері, а відповідач добровільно не надає згоди на реєстрацію дитини з нею, у зв`язку з чим просить вирішити спір, який виник з цього приводу, в судовому порядку.

Так, відповідно до статті 29 ЦК України місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного із з них, з ким вона проживає.

Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч.1 ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

У ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вказано, що батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 затверджено Правила реєстрації місця проживання.

Відповідно до пункту 11 Правил орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо особа не подала необхідних документів або інформації.

Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення в заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого із батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого із батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце проживання це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Як зазначено у статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20 листопада 1989 року № 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства».

Відповідно до статті 18 вказаного Закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №711/1435/19.

Беручи до уваги те, що малолітня дитина ОСОБА_3 з моменту народження проживала разом з мамою, позивачем у справі ОСОБА_1 , яка створила для дитини належні умови для проживання, виховує дитину то на думку суду, найкращим інтересам дитини відповідатиме надання позивачу дозволу на здійснення реєстрації дитини без згоди батька.

При цьому, реєстрація місця проживання дитини сторін з ОСОБА_1 не позбавляє ОСОБА_2 можливості спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, а лише надає дитині місце проживання.

Також суд приймає до уваги те, що відповідно до листа голови Кам`янка-Бузької міської ради від 08.11.2023 щодо надання інформації, батько малолітньої дитини ОСОБА_3 - ОСОБА_2 під час телефонної розмови повідомив, що не заперечує щодо визначення місця проживання дитини з мамою, позивачем у справі ОСОБА_1 , оскільки дитина проживає з нею за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.48).

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позов в частині реєстрації місця проживання дитини з матір`ю є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини, суд дійшов наступних висновків.

Так судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі з 2022, що доводиться копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що доводиться копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24.01.2023 (а.с. 10).

Позивач у позовній заяві вказала, що відповідач ухиляється від свого обов`язку утримувати дружину з якою проживає дитина, а тому просить вирішити спір, який виник з цього приводу, в судовому порядку.

Відтак, суд встановив, що між сторонами виник спір щодо обов`язку відповідача утримувати дружину, який регулюється нормами Глави 9 "Права та обов`язки подружжя по утриманню" Розділу ІІ Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Частина 4 цієї статті визначає, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що закон пов`язує право на стягнення аліментів на утримання дружини з можливістю чоловіка надавати таку матеріальну допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідач не надав суду будь-яких доказів щодо відсутності у нього можливості сплачувати аліменти, а отже не довів такої обставини перед судом.

Враховуючи, що спільна дитина сторін проживає з матір`ю, дитині ще не виповнилося трьох років, мати дитини отримує лише одноразову грошову допомогу при народженні дитини, а відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу, тому суд дійшов висновку, що розмір аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років - в частці від заробітку (доходу) відповідача потрібно визначити в розмірі 1/6 частини від доходу відповідача, а не 1/4 частини, як просить позивачка, оскільки саме таку суму, суд вважає розумною та справедливою.

На підставі викладеного, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Також, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційної до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-82, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки і піклування Виконавчого комітету Кам`янка-Бузької міської ради про стягнення аліментів та надання дозволу на реєстрацію дитини за місцем проживання матері, без згоди батька задовольнити частково.

Надати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) дозвіл на здійснення реєстрації місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за адресою : АДРЕСА_1 без письмової згоди батька дитини ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) щомісячно аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу), починаючи з 21.07.2023 і до досягнення дитиною ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) трьохрічного віку.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений нею судовий збір у розмірі 1073,60 (одну тисячу сімдесят три гривні шістдесят копійок) грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Повний текст рішення складено 01.02.2024.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя Т.І. Котормус