Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.01.2024 Справа №607/21041/23 Провадження №2/607/704/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О. М.

за участю секретаря судового засідання Медвідь О. А.

учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Фігурського М. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом керівника Тернопільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Тернопільської міської ради до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Комунальне некомерційне підприємства «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» про відшкодування витрат понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі керівник Тернопільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Тернопільська міська рада звернулися в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Комунальне некомерційне підприємства «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» про відшкодування витрат понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що 31.03.2023 приблизно о 21 год, ОСОБА_2 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Ргоton», моделі «415 GLI», р.н. НОМЕР_1 , рухався проїзною частиною автодороги в межах населеного пункту с. Великі Гаї Тернопільського району по вул. Галицька у напрямку м. Тернополя, зі швидкістю 56...58 км/год, чим порушив вимогу 12.2 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 із змінами та доповненнями (далі -ПДР), у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб «у межах видимості дороги». В цей час поза межами пішохідного переходу, з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля переходив проїзну частину дороги пішохід ОСОБА_3 .

Водій ОСОБА_2 , проїжджаючи вказаний відрізок автодороги по вул. Галицькій, навпроти будинку № 197, що в с. Великі Гаї, Тернопільського району, не дотримався безпечної швидкості та не вжив заходів задля зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди та внаслідок чого передньою лівою частиною автомобіля марки «Ргоton», моделі «415 GLI», р.н. НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який переходив проїзну частину дороги з ліва на право відносно руху автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пішохід отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми правої гомілки у виді переломів нижньої третини діафізу (тіла) великогомілкової, верхньої третини діафізу (тіла) та латеральної (зовнішньої) кісточки малогомілкової кісток: закриту черепно-мозкову травму - струс головного мозку, із зовнішніх ушкоджень садна потиличної ділянки волосистої частини голови, синці ділянки лівого кульшового суглоба і лівої клубово-поперекової ділянки хребта, які згідно висновку судово-медичної експертизи кваліфікуються, як середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали, є порушення водієм автомобіля марки «Ргоton», моделі «415 GLI», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , вимог п. 12.3 ПДР. Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_2 з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. Водій ОСОБА_2 мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді, для чого у нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 10.07.2023 у справі № 607/8570/23 ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, а кримінальне провадження № 0000080, внесене до ЄРДР 01.04.2023 за даним фактом закрито на підставі ст.46 КК України.

Вартість затрат на лікування та перебування в лікувальному закладі КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» ОСОБА_3 становить 32 627,22 грн, зокрема, вартість лікування за рахунок коштів НСЗУ (державний бюджет) становить 30 927,22 грн, а за рахунок коштів місцевого бюджету 1 700,00 грн та відповідно до ст.1206 ЦК України повинна бути відшкодована відповідачем ОСОБА_2 як особою, яка вчинила злочин.

У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивачі просять позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь держави в особі Національної служби здоров`я України кошти, витрачені на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_3 в розмірі 30 927,22 грн та на користь держави в особі Тернопільської міської ради кошти, витрачені на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_3 в розмірі 1 700,00 грн, а також, судові витрати покласти на відповідача.

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому вказав, що транспортний засіб марки «Ргоton», моделі «415 GLI», р.н. НОМЕР_1 , станом на час вчинення ДТП, був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна».

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, ані представник позивачів, ані позивачі не звертались до ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» щодо відшкодування витрат закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого.

Таким чином, позовні вимоги про відшкодування витрат закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого стосуються ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна».

Відтак, просить у задоволенні позовних вимог керівника Тернопільської окружної прокуратури відмовити.

Правом на подання відповіді на відзив позивачі не скористалися.

Представник Тернопільської окружної прокуратуриу судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав та обґрунтувань, викладених у ньому.

Представники позивачів Національної служби здоров`я України та Тернопільської міської радиу судове засідання не з`явилися, не повідомивши суду про причини своєї неявки, будучи повідомлені про дату, час та місце судового засідання та не подали заяву про розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав відзив на позов та просив з мотивів та підстав викладених у ньому, відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, будучи повідомленим про дату, час та місце судового засідання та не подав заяву про розгляд справи без його участі.

При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Суд, встановив, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 607/8570/23 від 10.07.2023, яка 18.07.2023 набрала законної сили, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим та кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000080 від 01.04.2023 закрито.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В зазначеній ухвалі встановлено, що 31.03.2023 приблизно о 21:00, водій ОСОБА_2 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Ргоton», моделі «415 GLI», р.н. НОМЕР_1 , рухався проїзною частиною автодороги в межах населеного пункту с. Великі Гаї Тернопільського району по вул. Галицька у напрямку м. Тернополя, зі швидкістю 56...58 км/год, чим порушив вимогу 12.2 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 із змінами та доповненнями (далі -ПДР), у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб «у межах видимості дороги». В цей час поза межами пішохідного переходу, з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля переходив проїзну частину дороги пішохід ОСОБА_3 .

Водій ОСОБА_2 , проїжджаючи вказаний відрізок автодороги по вул. Галицькій, навпроти будинку № 197, що в с. Великі Гаї, Тернопільського району, в порушення вимог п. 1.5 ПДР, відповідно до якого «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», а також п. 2.3 б) ПДР, згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну» та п. 2.3 д) ПДР, відповідно до якого «водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, життю та здоров`ю громадян» та порушуючи вимоги п. 12.3 ПДР, згідно з яким «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», не дотримався безпечної швидкості та не вжив заходів задля зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди та внаслідок чого передньою лівою частиною автомобіля марки «Ргоton», моделі «415 GLI», р.н. НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який переходив проїзну частину дороги з ліва на право відносно руху автомобіля.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пішохід отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми правої гомілки у виді переломів нижньої третини діафізу (тіла) великогомілкової, верхньої третини діафізу (тіла) та латеральної (зовнішньої) кісточки малогомілкової кісток: закриту черепно-мозкову травму - струс головного мозку, із зовнішніх ушкоджень садна потиличної ділянки волосистої частини голови, синці ділянки лівого кульшового суглоба і лівої клубово-поперекової ділянки хребта, які згідно висновку судово-медичної експертизи кваліфікуються, як середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали, є порушення водієм автомобіля марки «Ргоton», моделі «415 GLI», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 вимог п. 12.3 ПДР. Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_2 з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. Водій ОСОБА_2 мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді, для чого у нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру.

Цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого в межах даного кримінального провадження прокурором не пред`являвся та витрати на лікування потерпілого від злочину залишаються невідшкодованими.

Відповідно до довідки-розрахунку КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» від 22.09.2023 за № 1390, потерпілий у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 31.03.2023 по 17.04.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні вказаного медичного закладу. Вартість затрат на його лікування та перебування становить 32 627,22 грн, зокрема, вартість лікування за рахунок коштів НСЗУ (державний бюджет) становить 30 927,22 грн, а за рахунок коштів місцевого бюджету 1 700,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивачі як на підставі заявлених вимог посилаються на те, що слід стягнути з відповідача на їх користь кошти, які були понесені при наданні медичних послуг лікування потерпілого ОСОБА_3 , котрий перебував на стаціонарному лікуванні з вини ОСОБА_2 на підставі договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладеного між НСЗУ (замовник) та КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», а тому, дані кошти в розмірі 30 927,22 грн, необхідно стягнути з ОСОБА_2 та зарахувати до Державного бюджету України, оскільки НСЗУ як розпорядник бюджетних коштів та відповідальний виконавець бюджетної програми, витратила державні (бюджетні) кошти.

Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування.

Статтею 128 КПК України передбачено, що цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором.

Держава має право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину (ч. 2 ст. 1191 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1191 ЦПК держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день.

Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.

Згідно з п. 4 зазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.

Відповідно до ч. 3 ст. 1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України.

Фінансування КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» у 2023 році здійснювалося Національною службою здоров`я України (далі НСЗУ) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом оплати наданих лікарнею медичних послуг за програмами медичних гарантій відповідно до укладеного між КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» та НСЗУ Договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. Кошти перераховуються НСЗУ безпосередньо на рахунок лікарні.

Частина коштів, зокрема на фінансування комунальних послуг лікарні, виділялася з міського бюджету.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» є юридичною особою комунальним підприємством, що надає медичні послуги населенню міста Тернополя.

Статутом КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», затвердженим рішенням Тернопільської міської ради від 28.07.2017 №7/16/20 визначено, що підприємство є об`єктом комунальної власності Тернопільської міської ради.

Власником, засновником та органом управління Підприємством виступає Тернопільська міська рада.

Отже, КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» відноситься до юридичних осіб комунальної власності, кошти, які виділяються на лікування хворих, частково надходять із місцевого бюджету.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних інших медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій. Тобто, послуги КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено НСЗУ, як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України.

Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення» (КПКВК 2308060) визначено Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 № 1086.

НСЗУ є розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми.

В той же час, оскільки НСЗУ витратила державні (бюджетні) кошти при наданні медичних послуг - лікування потерпілого ОСОБА_3 , котрий перебував на стаціонарному лікуванні з вини ОСОБА_2 на підставі договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладеного між НСЗУ (замовник) та КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», дані кошти, а саме, 30 927,22 грн, необхідно стягнути з ОСОБА_2 та зарахувати до Державного бюджету України.

Невідшкодування витрат, здійснених КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» за рахунок державного та місцевого бюджетів на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_3 , негативно впливає на фінансування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів.

З цих підстав за захистом інтересів держави до суду звернулася керівник Тернопільської окружної прокуратури.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Представництво інтересів громадянина або держави в суді відповідно до ч. 6 вказаної статті включає, у тому числі, право прокурора звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).

Тернопільською окружною прокуратурою листом від 28.09.2023 № 50-86-10108ВИХ-23 повідомлено Національну службу здоров`я України про виявлені факти невідшкодування завданої шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 та тим самим надано можливість відреагувати на порушення інтересів держави.

Однак, листом від 10.10.2023 за № 34724/2-16-23 НСЗУ на адресу окружної прокуратури надано відповідь про те, що відповідно до норм Положення про Національну службу здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1101, та згідно листа НСЗУ не наділено повноваженнями представляти інтереси держави у справах про відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину.

Одночасно НСЗУ не заперечує щодо звернення до суду в інтересах держави із цивільним позовом Тернопільською окружною прокуратурою та готова до співпраці в межах повноважень.

Вказане свідчить про бездіяльність Національної служби здоров`я України та відсутність наміру звернення до суду, оскільки окружною прокуратурою листом фактично повідомлено про виявлені порушення.

Відсутність претензійно-позовної роботи з боку Національної служби здоров`я України свідчить про нездійснення уповноваженим державним органом покладеного на нього законом обов`язку із захисту державних інтересів у сфері раціонального використання бюджетних (державних) коштів, внаслідок чого не надходять кошти до державного бюджету, порушуються інтереси держави в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій.

Крім того, Тернопільська окружна прокуратура зверталась із запитом № 50-86-10109ВИХ-23 від 28.09.2023 на адресу Тернопільської міської ради про те, чи вживаються уповноваженими органами заходи щодо Відповідача шляхом подання позовної заяви про стягнення коштів.

У відповідь на зазначений запит прокуратури, надійшов лист Тернопільської міської ради № 22193-Ю/2023 від 05.10.2023, відповідно до якого Тернопільська міська рада не зверталась до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_2 витрат на лікування потерпілого від злочину і Тернопільська міська рада не заперечує щодо вжиття заходів представницького характеру, шляхом подачі Тернопільською окружною прокуратурою відповідної позовної заяви.

Після набрання чинності ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 10.07.2023 у справі № 607/8570/23, Тернопільською міською радою, а також КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» не вжито жодних заходів, в тому числі представницького характеру, щодо стягнення затрачених коштів на лікування потерпілого від злочину.

Відтак, Тернопільська окружна прокуратура звернулася до суду з позовом в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України та Тернопільської міської ради про відшкодування витрат, затрачених на лікування потерпілого ОСОБА_3 в сумі 30 927,22 грн на користь державного бюджету України та в сумі 1 700,00 грн на користь міського бюджету в особі Тернопільської міської ради.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, і внаслідок його протиправних дій була заподіяна шкода здоров`ю ОСОБА_3 .

Ці обставини встановлені ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 607/8570/23 від 10.07.2023 про закриття кримінального провадження.

Відтак, враховуючи, що внаслідок винних дій ОСОБА_2 , потерпілий ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», яка витратила отримані від НСЗУ державні (бюджетні) кошти при наданні медичних послуг на підставі договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладеного між НЗСУ (замовник) та КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», витрати на його лікування склали 32 627,22 грн, які не відшкодовані, що свідчить про порушення інтересів держави, за захистом яких до суду звернулася керівник Тернопільської окружної прокуратури, а тому, суд вважає, що дані кошти, а саме, 30 927,22 грн, необхідно стягнути з ОСОБА_2 та зарахувати до Державного бюджету України, а кошти в сумі 1 700,00 грн стягнути та зарахувати до міського бюджету.

Щодо позиції відповідача, що тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди в межах страхової суми, слід зазначити наступне.

Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: управління закладами освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, оздоровчими закладами, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними підлітковими закладами за місцем проживання, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення (ч. 1 ст. 32 Закону України «Про місцеве самоврядування»).

Згідно зі статтею 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону № 1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 цього Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Враховуючи наведене вище, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Отже, витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування страховою компанією.

Такого по суті висновку дійшов суд касаційної інстанції під час касаційного розгляду справи № 6-20740св13.

Тому посилання представника відповідача на необхідність відшкодування витрат на лікування потерпілих страховою компанією, суд вважає безпідставним.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, оскільки позов задоволено, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь держави 2 684,00 грн судового збору.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов керівника Тернопільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Тернопільської міської ради до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Комунальне некомерційне підприємства «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» про відшкодування витрат понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави в особі Національної служби здоров`я України кошти, витрачені на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,в розмірі 30 927,22 грн (тридцять тисяч дев`ятсот двадцять сім гривень 22 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави в особі Тернопільської міської ради кошти, витрачені на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,в розмірі 1 700,00 грн (одна тисяча сімсот гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2 684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

позивачі:

1. Керівник Тернопільської окружної прокуратури, місцезнаходження бульвар Т. Шевченка, буд. 7, м. Тернопіль;

2. Національна служба здоров`я України, унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 42032422, місцезнаходження просп. С. Бандери, буд. 19, м. Київ;

3. Тернопільська міська рада, унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 34334305, місцезнаходження вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль;

відповідач ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 02001297, місцезнаходження вул. Шпитальна, буд. 2, м. Тернопіль.

Повний текст рішення суду складено та підписано 24 січня 2024 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко