н/п 2/490/511/2024 Справа № 490/7139/23
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А., при секретарі - Красноноженко Л.О.,

за участі позивача та його представника адвоката Г.В. Ярошевського, прокурора Качауна А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Держава Україна в особі Офісу Генерального прокурора України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства та прокуратури, -

ВСТАНОВИВ:

31.07.2023 року позивач звернувся до суду за позовом до відповідачів , в якому просив стягнути на свою користь з Державного бюджету України моральну шкоду, завданунезаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства та прокуратури у сумі 4 000 000 (чотири мільйони) грн., посилаючись на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Конституцію України, положення ст. 23, 1176 ЦК України .

В обгрунтування позову посилалася на те, що Генеральною прокуратурою України здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР від 04.05.2017 року , в ході якого 17.08.2017 року проведено обшук за місцем проживання позиваач. 27.09.2017 року за результатами розслідування слідсим ГПУ складено повідомлення про підозру відносно ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 366 КК України, 29.09.2017 року позивачу повідомлено про зміну підозри. ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 04.10.2017 року відносно позивача обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання . протягом 2017-2018 років позивач неодноразово вимушений був за власний кошт прибувати до м.києва для проведення слідчихї дій.

19 січня 2018 року слідчим ГПУ затверджено обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_1 , та інших осіб у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 366 КК України,

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2021 року у справі № 757/3360/18-к ОСОБА_1 визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину) за ч.2 ст.28 ч.1 ст.366 КК України (в редакції Закону №3207-VI від 07.04.2011 року) та виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення (злочину).

Миколаївський апеляційний суд ухвалою від 01.02.202 року виправдувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 та інших осіб залишив без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Таким чином, протиправними діями органів державного обвинувачення йому було завдано моральної шкоди, яка виражається у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього , приниженні честі та гідності, а такожшкодою для його бездоганної ділової репутації людини, громадянина, відомого працівника у галузі суднобудування , багато років працюючого на керівних посадах. За свою бездоганну працю він неодноразово був нагороджений державними та відомчими нагородами. В зв`язку з чим він був вимушений виправдовуватися перед близькими особами та колегами по роботі.

Загальний строк незаконного кримінального переслідування у злочині, якого він не скоював, становить 4,5 роки. Цими подіями було геть знищено його авторитет. внаслдіок обшуку за місцем його проживання він відчував сором перед сусідами.

Після обрання запобіжного заходу він був позбавлений права вільного пересування, що значно порушило його конституційні права.

Через кримінальне переслідування стан здоров`я його значно погіршився , так в період з 04 липня 2022 по 25.07.2022 року та в квітні 2023 року він проходив стаціонарне лікування з діагнозом "інфаркт мозку, ішемічний інсульт."

його моральні страждання посилювалися постійним негативним та стресовим настроєм, почуттям життєвої невизхначеності, неможливістю вільно поїхати на відпочинок,докладання значних зусиль для захисту своїх прав, відчуттям несправедливості та безпорадності перед державним механізмом кримінального переслідування, постійним очікуванням можливого негативного судового рішення.

Як наслідок незаконних дій органу досудового розсдідування він зазначв значних душевних страждань, погіршилися його відносини з оточуючими , нормальні життєві зв`язки та стан здоров`я, відбулося приниження честі , гідності та ділової репутації, що призвело до негативних змін в емоційному стані.

До суду в жовтні 2023 року надійшов відзив від Офісу Генерального прокурора України, в якому просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обгрунтування своїх заперечень посилаються на не необгрунтованість розрахунку розміру моральної шкоди позивачем, ненадання позивачем належних та допустимих доказів про перевищення розміру відшкодування моральної шкоди у визначеному законом розміру такої шкоди, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за 52 місяці та 5 днів перебування під слідством та судом. також зазначають , що позивачем взагалі не надано належних доказів на підтвердження зазнання ним моральної шкоди внаслідок кримінального переслідування.

У вересні 2023 року надійшов відзиву від відповідача ДКС України на позов,, в якому просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обгрунтування своїх заперечень посилаються на необгрунтоване залучення позивачем ДКС України як відповідача по справі , адже Казначейство не завдавало позивачу жодної моральної шкоди. В обгрунтування своїх заперечень посилаються на не необгрунтованість розрахунку розміру моральної шкоди позивачем, вважають що шкода повинна обраховуватися , виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на 2017 рік 2589 грн за 52 місяці перебування під слідством судом, і складає 134 628 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2022 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.08.2023 року, описку в якій усунуто ухвалою суду від 02.10.2023 року , позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по даній цивільній справі, розгляд справи призначено в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22 листопада 2023 року закрито підготовче провадження у справі за вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач суду пояснив, що зазнав значних моральних страждань під час незаконного його притягнення до кримінальної відповідальності, які полягали у приниженні її честі та гідності, а також ділової репутації як людини, громадянина, працівника , який має значні заслуги в області кораблебудування, є відомим мешканцем міста, має репутацію чесної людини та квалфікованого фахівця. Весь цей час він був обмежений у вільному виборі місця знаходження та проживання, оскільки відносно нього було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, а отже не міг виїжджати до сім`ї, на відпочинок. Вимушений був часто виїзджати до м.київ для проведення слідчих дій. Таке безпідставне приниження його честі та гідності, ділової репутації протягом більше чотирьох років, необхідність виправдовуватися перед рідними, сусідами, колегами та підлеглими дуже сильно пригнічувало його, в зв`язку з чим стан здоров`я погіршився. Наслідком цього стало захворювання на інсульт та інфаркт, внаслідок чого він взагалі втратив працездатність та вимушений був звільнитися з роботи за станом здоров`я. Наразі він потребує значних коштів на лікування та реабілітацію .Отже моральна шкода має бути справедливою компенсацію тієї втрати здоров`я, яке є наслідком незаконного його перебування під слідством та судом протягом чотирьох років.

В судовому засіданні представник позивача просив про задоволення позову з викладених в ньому підстав.

Представник відповідача Державної казначейської служби України надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність , просив відмовити у задоволенні позову з викладених у відзиві підстав.

Представник відповідача Офісу Генерального прокурора України Качаун А.О. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з викладених у відзиві підстав. Зазаначив, що прокуратура визнає факт незаконного перебування позивача під слідством та судом 4 роки 4 місяці та 6 днів - з моменту пред`явлення підозри і до набуття рішенням суджу законної сили. проте моральна шкода, яка має бути стягнута на корсить позивача згідно положень закону, повинна визначатися, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Звернув увагу суду на те, що розмір моральної шкоди є необгрунтованим та надто завищеним. Позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між погіршенням стану його здоров`я та захворювання та притягненням його до відповідальності. Також не доведено, що вказані обставини потягли зниження його авторитету, оскільки відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою до ухвалення обвинувального вироку судом, отже необхідності виправдовуватися у нього не було.Отже, шкода його ділової репутації є його суб`єктивною думкою.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно достатті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Виходячи з положень ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 1, пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, який не суперечить засадам цивільного законодавства. Способами захисту є зокрема відшкодування майнової та моральної шкоди.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду`право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, серед іншого громадянинові відшкодовується (повертаються) також моральна шкода.

Згідно зіст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються наряду з іншим і моральна шкода.

Відповідно до вимог ст. ст. 4, 13 зазначеного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди » №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави.

З матеріалів справи вбачається, що з 1984 року позивач працював на різних посадах на підприємствах суднобудівної галузі. 15.06.2010 року призначений генеральним директором ДАХК «ЧСЗ», 23.07.2014 року звільнений за згодою сторін за ч.1 ст. 36 КЗпП України. 19.11.2014 року обраний секретарем миколаївської міської ради. 07.12.2017 року прийнятий на посаду заступника генерального директора ДП "Миколаївський суднобудівний завод", з 08.12.2017 року виконував обов`язки генерального директора, 30.03.2018 року призначений на посаду генерального директора ДП "миколаївський суднобудівний завод. 17.03.2023 року звільнений з роботи за станом здоров`я ст. 39 КЗпП України.

Має численні відзнаки та нагороди .

Згідно наданих позивачем медичних документів, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 04 по 25липня 2022 року та з 19 по 21 квітня 2023 року з діагнозом "інфаркт мозку неуточненого закупорення або стенозу церебральних артерій, ішемічний інсульт в басейн правої СМА, легка дизартрія, грубий лівобічний геміпарез з акцентом в руці тощо". Переніс декілька оперативних втручань, рекомендована медикаментозне лікування та реабілітація

Органом досудового розслідування ОСОБА_1 та інші особи обвинувачвалися у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону №3207-VI від 07.04.2011 року), за наступних обставин. У вересні 2003 року, Фондом державного майна України (далі - ФДМУ) проведено конкурс з продажу пакета акцій Державної акціонерної холдингової компанії «Чорноморський суднобудівний завод» (далі ДАХК «ЧСЗ») у кількості 466 401 776 штук простих іменних акцій, що становить 90,25% статутного фонду, номінальною вартістю однієї акції 0,25 грн. та номінальною вартістю пакета акцій 116 600 444 грн., переможцем якого визнано ВАТ «Миколаївська малотоннажна верф».

27.09.2017 року позивача було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.366 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 04.10.2017 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 28.11.2017 року включно , покладено обов`язки, в тому числі не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований без дозволу слідчого , прокурора або суду, прибувати за першим викликом слідчого , прокурора або суду тощо.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 14.08.2017 року надано дозвіл на проведення обшуку за місцем фактичного проживання позивача.

19 січня 2018 року слідчим ГПУ затверджено обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_1 , та інших осіб у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 366 КК України,

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2021 року у справі № 757/3360/18-к ОСОБА_1 визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину) за ч.2 ст.28 ч.1 ст.366 КК України (в редакції Закону №3207-VI від 07.04.2011 року) та виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення (злочину).

Миколаївський апеляційний суд ухвалою від 01.02.202 року виправдувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 та інших осіб залишив без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Таким чином, на час звернення до суду з позовом у ОСОБА_1 наявне право на відшкодування шкоди, передбаченої частиною 1 статті 1176 ЦК України, статтями 1, 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (із змінами), так як передбачений частиною 2 статті 1176 ЦК України та статтею 2 вказаного Закону випадок, з яким пов`язується право на відшкодування шкоди (спеціальний делікт), настав.Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Суд приходить до висновку про виникнення права на відшкодування шкоди, завданої позивачевіяк громадянинові внаслідок незаконно притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного застосування запобіжного заходу тощо, що обмежувало та порушувало права громадянина, з тих підстав, що має місце передбачений законом випадок, який надає позивачу таке право, а саме виправдувальний вирок в силу недоведеності висунутого обвинувачення.

Судова практика орієнтує на те, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках передбачених законом, а саме статтею 2 Закону від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року в справі №713/216/17, від 20 вересня 2018 року в справі 686/23731/15-ц, постанова Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №6-2089цс15, постанова Верховного Суду України від 26 лютого 2016 року у справі №6-2089цс15, постанова Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі №638/11853/15-ц).

Щодо ОСОБА_1 то передбачений статтею 2 Закону від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР випадок настав, відтак, правові підстави для задоволення заявлених ним вимог наявні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (частина друга статті 1 вказаного Закону).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно з пунктом п`ятим статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Обмеження максимального розміру відшкодування моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.У рішенні від 27 жовтня 1999 року № 9-рп/99 у справі № 1-15/99 Конституційний Суд України вказав, що притягнення до відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчинені злочину.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Як зазначено вище, притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

За відсутності рішення суду про визнання неправомірними дій слідчого щодо витребування в ході досудового розслідування (до оголошення підозри) вищевказаної інформації чи встановлення у такому рішенні факту незаконного вчинення процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, у позивача не виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом № 266/94-ВР.

Крім того, враховуючи вищенаведені положення статей 34, 532 КПК України, а також те, що вирок Заводського районного суду Миколаївської області, яким ОСОБА_1 виправдано у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 01.02.2022 року був залишений без змін, то саме із вказаної дати (з дня набрання вироком законної сили) позивач вважається таким, що реабілітований та позбавлений будь-яких обмежень у правах, а кримінальне переслідування відносно нього завершеним.

Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет на 2024 рік» у 2024 році мінімальна заробітна плата складає - у місячному розмірі: з 1січня 7 100 гривень.

Враховуючи період перебування позивача під слідством та судом з 27 вересня 2017 року по 01 лютого 202 року ( 52 місяців та 6 днів ), тому сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди не може бути меншою, ніж 370 620 грн. (7100 грн. х 52 міс + 1420 грн за 6 днів).

Наведені обставини є підставою для проведення відповідних розрахунків з урахуванням тих негативних наслідків, які настали в результаті незаконних дій правоохоронних органів.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зроблено висновок про те, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у постанові від 11 жовтня 2019 року у справі № 757/53996/17, зазначив, що визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, виходять із встановлених фактичних обставин кожної окремо взятої справи.

Позивач з урахуванням наведених осбавин просить стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 4 000 000 грн грн.

Суд констатує, що позивач незаконно перебував під слідством і судом 4 роки та 4 місяці, чим йому було завдано моральних втрат, що призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагали від нього додаткових зусиль для організації життя.

Проте, позивачем жодним чином не доведено, що наявність у нього певних захворювань, які виникли 04.07.2022 року, є наслідком саме його переживань під час перебування під слідством і судом, адже жодних доказів взагалі звернення його за медичною допомогою з 2017 року надано не було . Щодо його репутаційних втрат, то такі твердження суд не може прийняти до уваги , оскільки пред`явлення йому підозри у вчиненні службового злочину та подальше перебування під слідством та судом жодним чином не перешкодило йому через кілька місяців після пред`явлення підозри зайняти посаду генерального директора та перебувати на цій посаді протягом 5 років найбільшого в місті суднобудівного заводу Укроборонпрому.

З урахуванням викладеного суд вважає, що відшкодуванню позивачу підлягає сума, виходячи з вимог ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а саме виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У контексті наявності підстав для збільшення гарантованого державою мінімального розміру відшкодування, суд звертає увагу на застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання та проведеня обшуку за місцем фактичного проживання.

З урахуванням обставин справи, глибини та тривалості душевних страждань, доведеності позивачем вимушених змін у його житті, виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що моральна шкода має бути відшкодована позивачу в розмірі 372000 грн.А тому позов підлягає до часткового задоволення.

Аналогічні висновки викладені у Постанові від 17 травня 2023 року у справі № 490/1838/22 (провадження № 61-1978св23) Верховного Суду .

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, постанова КЦС Верховного суду від 01.10.2020 у справі №639/2981/19).

За таких обставин, кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню з Держави Україна за кошти Державного бюджету України .

Аргументи Державної казначейської служби України про те, що судом при вирахуванні суми моральної шкоди повинен братися до уваги пункт 3розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно з яким мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівникам та інших виплат, не заслуговують на увагу, оскільки відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а відтак підстави для застосування наведеної норми до спірних правовідносин відсутні.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі №607/14493/16-ц, від02 жовтня 2019 року у справі №311/842/17, від 17 січня 2020 року у справі №366/2027/18, від 12 лютого 2020 року у справі №295/692/17, від 11 березня 2020 року у справі №295/5199/17, від 08 квітня 2020 року у справі № 464/6418/16-ц.

На підставі ст. 141-142 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 18, 79-81, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Держава Україна в особі Офісу Генерального прокурора України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства та прокуратури - задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового слідства, прокуратури грошові кошти в розмірі 372 000 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 12 лютого 2024 року.

СУДДЯ О.А. ГУДЕНКО