Справа №705/6584/23
2-з/705/4/24 УХВАЛА
25 січня 2024 року м.Умань
Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Єщенко О.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Прудивусом М.А., про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про визнання майнової поруки та іпотеки припиненою та скасування запису про іпотеку,
ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про визнання майнової поруки та іпотеки припиненою та скасування запису про іпотеку
На сьогодні на розгляді Черкаського апеляційного суду перебуває справа за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості із ОСОБА_2 , засідання призначено на 06.02.2024. За результатами судового розгляду 06.02.2024 судові рішення наберуть законної сили та навіть з врахуванням суми боргу ОСОБА_2 , що очевидно нарахована позивачем та прийняття судом першої інстанції поза межами строку позовної давності все ж певна сума боргу порядку 47 тисяч доларів США за розрахунком представника ОСОБА_1 залишиться боргом ОСОБА_2 та буде піддана примусовому стягненню у виконавчому провадженні. Відповідно і іпотечне майно, що передане в майнову поруку іпотеку ОСОБА_1 буде під ризиком звернення стягнення в ході проведення виконавчих дій в першу чергу. За таких обставин, в разі проведення звернення стягнення на іпотечне майно ОСОБА_1 унеможливиться поновлення його прав у даній справі у разі задоволення означеного позову, адже за загальним правилом відчужене в ході примусового виконання рішення суду майно не підлягає віндикації.
Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).
Суд вважає за можливе відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення особи, яка подала заяву.
Дослідивши зміст заяви про забезпечення позову, суд доходить такого висновку.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, або має намір звернутися до суду.
Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Пунктом 2 частини 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
Свою заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді унесення судової заборони на примусову реалізацію предмету іпотеки може істотно ускладнити поновлення його порушених прав, за захистом яких він звернувся до суду.
Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
При оцінці зазначеної співмірності слід ураховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.
Застосовані заходи забезпечення позову не повинні перевищувати обсягу пред`явлених позивачем позовних вимог, тобто мають бути співмірними.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах закону порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності.
Суд у разі ухвалення рішення, яке обмежує процесуальні права учасника справи (вирішуючи питання про забезпечення), має врахувати, що таке обмеження повинно бути дійсно необхідним та ефективним для забезпечення виконання рішення в майбутньому, з одного боку, але не повинно тягнути за собою невиправданих обтяжень для осіб, процесуальні права яких обмежуються, з іншого боку.
Оцінюючи ризики можливого невиконання чи утруднення виконання рішення, співмірність вказаного заходу забезпечення позову з предметом позову, а також ймовірність порушення законних прав та інтересів заявника у справі в разі невжиття забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заявником не надано достатніх доказів, які б свідчили про очевидний та об`єктивний характер порушення його прав чи інтересів у справі в разі незабезпечення позову.
При вирішенні заяви про забезпечення позову суд враховує, що позивачем ОСОБА_1 у позовній заяві ставиться вимога про визнання припиненою майнової поруки за Договором Іпотеки та скасування заборони на майно, яке передано в іпотеку.
Водночас матеріали справи не містять жодних доказів, які б вказували на те, що належний позивачу ОСОБА_1 житловий будинок та земельна ділянка готуються до майбутньої примусової реалізації (відчуження) в будь - який спосіб.
Крім того, судове рішення на підставі яких вони могли б бути примусово реалізовані, не вступило в законну силу та переглядається судом апеляційної інстанції, про що зазначено самим заявником у заяві про забезпечення позову.
Окрім зазначеного, задоволення внесеної на розгляд суду заяви про забезпечення позову змусило б суд висловитись з приводу майбутнього рішення суду та змушує суд до початку розгляду справи по суті надати оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, а як наслідок доказам, які позивачем вказано як підставу для задоволення майбутнього позову.
При цьому суддя вважає за необхідне також зазначити, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).
У даному випадку позивач посилається на виконання майбутнього рішення суду.
З огляду на вище викладене, у задоволенні заяви слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 11, 149-153, 259, 260 ЦПК України, суддя
У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Прудивуса Миколи Анатолійовича про забезпечення позову відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст. 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.І. Єщенко