Справа №760/2697/23
УХВАЛА

про залишення заяви без розгляду

04 березня 2024 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі судді Зуєвич Л.Л., перевіривши матеріали зави ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса представника: АДРЕСА_2 ; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 ), заінтересована особа: Міністерство оборони України (; 03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 6; e-mail: ) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

30.01.2023 через систему «Електронний суд» до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана заява, за підписом представника заявника - адвоката Гули А.С. (діє на підставі ордеру), в якій заявник просить суд встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю без шлюбу з вересня 2019 року по 29.06.2022.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2023 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Митрофанову А.О.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06.02.2023 заяву прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 23.02.2023.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28.04.2023 провадження у справі закрито.

Така ухвала обґрунтована тим, що за своїм предметом та можливими правовими наслідками вимоги відповідної заяви пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Постановою Київського апеляційного суду міста Києва від 31.01.2024, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гули А.С. задоволено, ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 28.04.2023 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В постанові апеляційного суду зазначено, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали (28.04.2023) врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, які були актуальними на той час. Однак, на час перегляду справи судом апеляційної інстанції Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору (18.01.2024), які враховані судом першої інстанції.

22.02.2024 справа разом з супровідним листом Київського апеляційного суду від 16.02.2024 надійшла до Солом`янського районного суду міста Києва

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2024 для продовження розгляду зазначеної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Згідно з ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, судам підвідомчі справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (ч. 1 ст. 315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Так, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Частиною 6 статті 294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст. 315 ЦПК України).

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2024 у справі № 201/10689/23 (провадження № 61-16879 св 23)).

Метою звернення заявника до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, як зазначає остання у своїй заяві, є в тому числі необхідність отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця.

В ході розгляду справи представник заінтересованої особи - Міністерства оборони України проти задоволення заяви заперечував, зазначивши, що заявник не надає належних та допустимих доказів тому, що за час проживання з ОСОБА_2 вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет та взаємні права та обов`язки. Вказав, що заявник не надає суду встановлений законодавством документ, що посвідчує смерть особи, а саме свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , виданого органами РАЦС, при цьому сповіщенням № 16 заявника повідомлено про те, що ОСОБА_2 зник безвісті 29.06.2022. Щодо наданої довідки від 19.07.2022, виданої старостою села та акту від 19.07.2022, виданим старостою села, звертав увагу, що староста не має повноважень засвідчувати або встановлювати факт ведення спільного господарства між особами та наявності у них спільного побуту, також у акті довідці староста села Миколаївка, прийшов до висновку про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вели спільне господарство, посилаючись лише на показання свідків і при цьому жодним чином безпосередньо не досліджував питання ведення спільного господарства та наявності спільного побуту. Крім того, зазначив, що існує спір про право, що є підставою для залишення заяви без розгляду відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України (а.с. 121, зворотній ібе).

У спірних правовідносинах саме Міністерство оборони України є спеціальним суб`єктом, який відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» зі змінами та доповненнями, уповноважений на призначення одноразової грошової допомоги, яку має на меті отримати заявниця у разі встановлення вказаного факту.

Таким чином, факт, про встановлення якого просить заявник, пов`язується із наступним вирішенням спору про право, а тому такий спір має вирішуватися в порядку позовного, а не окремого провадження з огляду на імперативну вказівку закону.

Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.07.2022 у справі № 755/9100/18 (провадження № 61-17332св20), від 25.10.2022 у справі № 760/13773/20 (провадження № 61-797св22) та від 31.05.2023 у справі № 591/134/22 (провадження № 61-1663св23), від 7.02.2024 у справі № 383/821/22 (провадження № 61-5935св23).

Таким чином, під час розгляду справи у порядку окремого провадження судом з`ясовано наявність спору про право, що відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК України є безумовною підставою для залишення заяви без розгляду. Рішення суду про залишення заяви без розгляду не позбавляє ОСОБА_1 права, передбаченого ст. 3 ЦПК України, звертатися до суду за захистом своїх невизнаних чи оспорюваних прав в позовному провадженні з залученням до справи тих осіб, на права та обов`язки яких може вплинути вирішення спору.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 право подати позов на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (ч. 2 ст. 261 ЦПК України).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційн е оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич