Провадження № 6/643/64/24
УХВАЛА

01.02.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт форс»

про заміну стягувача у виконавчому провадженні, відкритому на виконання

рішення Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/10521/17 від 29.11.2017

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс»

до 1. ОСОБА_1

2. ОСОБА_2

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» звернулося до Московського районного суду м. Харкова із заявою, відповідно до змісту якої просить суд замінити стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого на виконання рішення Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/10521/17 від 29.11.2017 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19.12.2023 вищевказану заяву залишено без руху, надано заявнику строк для усунення недоліків.

На виконання вищевказаної ухвали заявником подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03.01.2024 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну стягувача у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого на виконання рішення Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/10521/17 від 29.11.2017 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, судове засідання призначено на 01.02.2024 року.

У подальшому, заявником подано заяву про залишення без розгляду поданої заяви про заміну стягувача його правонаступником.

Представником ОСОБА_1 адвокатом Шепель М.А. подано до суду заяву, відповідно до змісту якої він заперечив проти поданої заяви та просив відмовити в її задоволенні, оскільки рішення суду виконано у повному обсязі, а виконання в повному обсязі зобов`язання з оплати боргу за рішенням суду виключає дійсність вимоги як суб`єктивного права для здійснення відступлення права вимоги, а відтак і заміна стягувача у виконавчому провадженні є неналежним способом захисту, не має розпорядчого ефекту та має правові наслідки передання недійсної вимоги. Також просив суд стягнути з заявника витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн. відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

У судове засідання 01.02.2024 року учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши заяву представника заявника про залишення заяви про заміну стягувача його правонаступником без розгляду, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 442 ЦПК України або будь-якою іншою нормою процесуального права не передбачено випадків, за яких заява про заміну сторони її правонаступником підлягає залишенню без розгляду.

Разом з тим, суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26.06.2019 у справі № 905/1956/15, від 27.11.2019 року у справі № 629/847/15-к, від 16.06.2020 у справі № 922/4519/14, від 13.01.2021 року у справі № 0306/7567/12, від 28.09.2021 року у справі № 761/45721/16-ц.

Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 3 ст. 13 ЦПК України визначає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

У разі відсутності спеціальної норми, щодо вирішення певних процесуальних питань, які виникають при розгляді заяв, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах, до таких заяв можуть застосовуватись положення ЦПК України, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема статті 257 ЦПК України, яка стосується розгляду заяв у позовному провадженні.

У даному випадку, з огляду на те, що судовий розгляд здійснюється не інакше як за волевиявленням особи, яка звернулась із відповідною заявою, не бажанням заявника підтримувати подану до суду заяву про заміну сторони стягувача її правонаступником, суд вважає за можливе застосувати приписи п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України і до заяви заявника, яка була подана в межах розділу VI ЦПК України.

Так, положеннями п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Вказане право заявника може бути реалізоване лише до початку розгляду справи по суті та є абсолютним, тобто, не залежить від мотивів заявника чи волі сторін у справі.

Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право заявника, передбачене нормами ЦПК України. При цьому, суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Саме по собі подання заяви про залишення заяви без розгляду не є необґрунтованими діями заявника, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, який не містить обмежень в його реалізації, і не містить посилань, що таке питання можливо вирішити під певною умовою.

Судом встановлено, що заява про залишення без розгляду заяви про заміну стягувача його правонаступником підписана представником позивача директором ТОВ «Дебт форс» Соболь О.Я., яка має право на вчинення відповідної процесуальної дії.

З огляду на викладене, враховуючи реалізацію заявником свого процесуального права на подання заяви про залишення заяви без розгляду, суд дійшов висновку про залишення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт форс» без розгляду у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Що стосується заяви представника ОСОБА_1 адвоката Шепель М.А. про стягнення з заявника витрат на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Правовий аналіз статей 141, 142 ЦПК України дає підстави для висновку, що у разі, зокрема залишення позову (заяви) без розгляду у справі, суд зобов`язаний виходити з положень частини п`ятої статті 142 ЦПК України, оскільки вказана норма є спеціальною.

При застосуванні частини п`ятої статті 142 ЦПК України судом має бути встановлена наявність/відсутність саме необґрунтованих дій позивача. Такі критерії встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.

Тобто стягнення з позивача (заявника) компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду у справі, можливе лише у випадку доведення стороною та встановлення судом необґрунтованості дій позивача.

Отже, відповідно до приписів частини п`ятої статті 141 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та - інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Саме по собі подання до суду відповідної заяви не може свідчити про необґрунтованість дій заявника, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством і не містить таких обмежень.

Статтею 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

В залежності від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Процесуальним законом не визначено поняття необґрунтованих дій сторони.

З аналізу зазначених норм вбачається, що обов`язковою умовою є зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що дії заявника, здійснені в ході розгляду справи були необґрунтованими, зокрема, що заявник діяв недобросовісно, систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору, що недобросовісний заявник мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача, що дії позивача були умисними.

Враховуючи викладене, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дії заявника у даній справі були необґрунтованими, внаслідок чого стороною відповідача були понесені судові витрати, пов`язані із отриманням правової допомоги, а також судом не встановлено підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення та/або компенсації судових витрат, пов`язаних із отриманням правової допомоги, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про стягнення із заявника витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 142, 257, 260, 261 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

1.Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт форс» залишити без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

2.Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі його представника адвоката Шепель Марини Анатоліївни про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт форс» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

3.Відповідно до ст. 261 ЦПК дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом 15 днів до Харківського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 01.02.2024 року.

Суддя Н.В. Новіченко