Справа № 343/2670/23
Провадження № 22-ц/4808/285/24
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Баркова В.М.,

секретаря Струтинської Д.В.,

з участю представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду від 22 листопада 2023 року під головуванням судді Лицура І.М. у м. Долина,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Позов обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дядько - старший брат його батька ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_3 був одружений з ОСОБА_4 , але дітей у них не було. Дядько та його дружина в порядку приватизації стали співвласниками вказаної вище квартири, тому коли ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , дядько прийняв спадщину після її смерті у вигляді 1/2 частки цієї квартири. Його батько ОСОБА_5 помер раніше свого старшого брата ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому у відповідності до вимог ч. 3 ст. 1266 ЦК України він успадковує ту частку спадщини, яка належала б за законом його батькові, якби він був живим на час її відкриття.

З метою оформлення спадщини після смерті дядька весною 2023 року він звернувся до Долинської державної нотаріальної контори, де йому повідомили, що строк для прийняття спадщини продовжено до 10 місяців, тобто подати заяву про прийняття спадщини він може до 12.10.2023 року. Однак, коли він 14.09.2023 звернувся до приватного нотаріуса з наміром подати таку заяву, то листом № 271/01-16 від 14.09.2023 йому було відмовлено в її прийнятті з тих підстав, що Постановою КМУ від 09.05.2023 року № 469 скасовано положення про 10-місячний строк для прийняття спадщини.

Посилаючись на те, що він пропустив встановлений законом строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в зв`язку зі зміною законодавства під час воєнного стану, тобто з поважних причин, просив визначити йому додатковий строк тривалістю 3 місяці для подання нотаріусу як спадкоємцем 2 черги заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилася після смерті його дядька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Долинського районного суду від 22 листопада 2023 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , додатковий строк тривалістю 3 (три) місяці з дня набрання даним рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті його дядька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 вказує, що останній не погоджується із вказаним рішенням суду, вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а ті обставини, які суд першої інстанції визнав встановленими - не є доведеними належним чином, а також судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Зазначає, що оскаржуваним рішенням вирішено спадкові права ОСОБА_1 та таке надає можливість ОСОБА_2 подати заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , єдиним спадкоємцем майна якого є ОСОБА_1 і прийняв спадщину. При цьому, ОСОБА_1 не був залучений до розгляду справи, що призвело до неможливості скористатися його конституційними правами.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області у справі № 343/1921/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Долинська міська рада, встановлено факт, що має юридичне значення, факт постійного проживання ОСОБА_1 , разом із ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини у АДРЕСА_2 . Рішення суду набрало законної сили 10.10.2023.

На підставі вказаного рішення за заявою ОСОБА_1 відкрито спадкову справу та оформлено за останнім спадкові права - отримано свідоцтво про право на спадщину на квартиру в АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , як на основну причину пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, посилається на те, що нібито фактично він у встановлений законом шестимісячний строк звертався до нотаріуса з такою заявою, однак йому усно було роз`яснено, що в зв`язку з введенням на території України воєнного стану продовжено строк для подання заяви про прийняття спадщини до десяти місяців.

При цьому, ні в позовній заяві, ні в рішенні суду немає жодного доказу такого звернення, навіть не наведено час звернення до нотаріальної контори. Натомість зазначено, що звернення до нотаріальної контори відбулося навесні 2023 року. Разом із цим, не вказано з якої причини нотаріусу не подано документи для прийняття спадщини в день звернення до нотаріуса, що свідчить про відсутність такого звернення до нотаріальної контори та безпідставність позовної вимоги.

Позивач знав про 6 місячний строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, адже він подав таку заяву до нотаріуса якраз за день до завершення шести місяців з дня смерті батька, що свідчить про обізнаність його із порядком прийняття спадщини, а також підтверджується листом № 271/01-16 від 14.09.2023 приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дуткевич О.Я.

Також позивач, будучи обізнаний про шестимісячний строк, й надалі своїми діями призводив до пропуску строку, бо до суду з позовом звернувся аж 25.10.2023, тим самим продовжив зловживати правом на звернення із заявою про прийняття спадщини.

Водночас суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність поважних причин пропуску не лише шестимісячного строку, а й десятимісячного, про існування якого вказує ОСОБА_2 .

Разом із цим, законодавець як у ст. 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції, як «зупинення перебігу строку для прийняття спадщини» та можливості Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо тривалості строку для прийняття спадщини.

Вказує, що за тривале спільне життя та ведення спільного господарства як і тітка ОСОБА_4 , так і дядько ОСОБА_3 розуміли, що ОСОБА_1 піклується про них як про членів сім`ї, називали його сином. Натомість позивач ОСОБА_2 жодного разу за життя ОСОБА_3 не цікавився, ні його побутом, а ні похованням.

Суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які полягали в незалученні ОСОБА_1 до розгляду справи. Вирішуючи спір про встановлення строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , суд першої інстанції всупереч ЦК України не залучив ОСОБА_1 як єдиного спадкоємця майна ОСОБА_3 , який прийняв спадщину. При цьому, в позовній заяві зазначено, що ОСОБА_1 проживав та був зареєстрований на день смерті і дотепер у квартирі спадкодавця.

Належними відповідачами у спорі про визначення судом додаткового строку для прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину у встановлений законом строк, а не органи місцевого самоврядування. Лише за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Суб`єктний склад учасників справи визначає суд першої інстанції, а в цій справі в якості відповідача не залучено всіх осіб, які є учасниками спірних матеріальних правовідносин. В такому випадку оскаржуване рішення порушує не лише матеріальні права особи, не залученої до участі у справі як відповідача, а й її процесуальні права.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_2 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до ч. 3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав з мотивів, викладених у ній.

Представник ОСОБА_2 в засідання апеляційного суду не з`явився. Ним направлено суду заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі. У заяві просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Представник Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час і місце слухання справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України та необхідності дотримання судом строків розгляду, апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, 2, 3-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 , виданого 02.12.1970, його батьком є ОСОБА_5 (а.с. 11).

Архівні довідки № Т-26(Ц)/06-06 від 21.08.2023, видані Державним архівом Івано-Франківської області, підтверджують, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є рідними братами, а їх батьками були ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 9-10).

Таким чином, позивач ОСОБА_2 є племінником спадкодавця ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується копією свідоцтва про смерть (повторне) від 31.08.2023, видане Долинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 13).

Згідно даних свідоцтва про смерть від 22.03.2022 батько позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто раніше свого старшого брата ОСОБА_3 (а.с. 12).

Приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дуткевич О.Я. листом № 271/01-16 від 14.09.2023 повідомила позивача, що він пропустив встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини, оскільки постановою КМУ № 469 від 09.05.2023 строк для прийняття спадщини скорочено з 10 до 6 місяців з дня відкриття спадщини (а.с. 16).

На звернення ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Дуткевич О.Я. про оформлення спадщини, остання у відповіді за № 298/01-16 від 17.10.2023 року рекомендувала позивачу звернутися до суду з позовом про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини в зв`язку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його дядька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 17).

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області у справі № 343/1921/23, копію якого представником апелянта відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦПК України долучено до матеріалів справи, за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Долинська міська рада, встановлено факт, що має юридичне значення. А саме, факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини у АДРЕСА_2 . Рішення суду набрало законної сили 10.10.2023.

На підставі вказаного рішення за заявою ОСОБА_1 відкрито спадкову справу, а 27.11.2023 ним отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на це майно зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав за № 060. В подальшому вказану квартиру було відчужено ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 22.12.2023.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження рішення суду, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому, на відміну від оскарження рішення суду учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Разом із тим, судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є скаржник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Прийняття судом рішення про права, інтереси, обов`язки особи, яка не брала участі у справі, є підставою для скасування відповідного судового акта.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 911/2635/17.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15 та від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1844цс16, висновок про відсутність у особи права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про його права та обов`язки, може бути зроблений лише після з`ясування, яким чином вказане рішення впливає на обсяг прав, інтересів чи обов`язків особи, яка подала апеляційну скаргу.

Аналогічний правовий висновок міститься також і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 2-825/10 (провадження № 14-78цс18).

Суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у справі, лише в межах відкритого апеляційного провадження. Якщо такі обставини не підтвердяться, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (ч. 2 ст. 48 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц).

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги до Долинської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 з поважних причин пропустив встановлений законом строк для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини після смерті свого дядька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки нотаріус, до якого він звертався у встановлений законом 6-місячний строк, надав йому усну консультацію про продовження вказаного строку до 10 місяців в зв`язку з введенням воєнного стану на території України і позивач вважав, що вказаний термін не порушив.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 вказує, що оскаржуваним рішенням вирішено спадкові права останнього і суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які полягали в незалученні його до розгляду справи. Вирішуючи спір про встановлення строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , суд, незважаючи на зазначення у позовній заяві, що ОСОБА_1 проживав та був зареєстрований на день смерті і дотепер у квартирі спадкодавця, не залучив його як єдиного спадкоємця майна ОСОБА_3 , який прийняв спадщину.

У матеріалах справи містяться дані ЦНАП Долинської міської ради у вигляді витягу про осіб, місце проживання яких зареєстровано або було зареєстровано в період з 30.10.2000 по 17.10.2023 за адресою АДРЕСА_2 , подані позивачем разом з позовною заявою. З витягу убачається, що за цією адресою був зареєстрований спадкодавець ОСОБА_3 з 30.11.2000 по 15.12.2022, а також зареєстрований ОСОБА_1 з 21.12.2006 по теперішній час (17.10.2023) (а.с. 15).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 та 2 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Наслідки пропуску строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України).

Позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 460/2304/14-ц.

Предметом спору в цій справі є визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а тому відповідачами в справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу, що обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався зокрема і на те, що в належній спадкодавцю квартирі разом з ним на день смерті і дотепер зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 . При цьому, рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області у справі № 343/1921/23 встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , разом із ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини у АДРЕСА_2 . Вказане рішення суду набрало законної сили 10.10.2023, тобто до подання позивачем позовної заяви у справі, що розглядається.

Колегія суддів зауважує, що визначення судом ОСОБА_2 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можливе лише у випадку пред`явлення позову до спадкоємців, які прийняли спадщину, оскільки рішення у такій справі вплине на права та обов`язки цих осіб.

З огляду на викладене, оскільки відповідач в особі територіальної громади за місцем відкриття спадщини не є спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 і участь такого органу місцевого самоврядування у справі можлива за відсутності спадкоємців, які прийняли спадщину, заявлені позивачем вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини не є такими, що стосуються прав та обов`язків Долинської міської ради, а відтак вона не є належним відповідачем у цій справі, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог до неї необхідно було відмовити з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача.

У суду апеляційної інстанції, відповідно до основних принципів цивільного процесу та наданих чинним ЦПК України повноважень, відсутні повноваження щодо залучення співвідповідачів на стадії апеляційного провадження.

Також колегія суддів звертає увагу, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною у зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи (п.7.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17, провадження № 12-280гс18).

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 не заявив позовних вимог до спадкоємців, що прийняли спадщину, які є належними відповідачами у справі, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність відмови у позові із зазначених вище підстав.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Однак позивач не позбавлений права на судовий захист шляхом подання позову до належних відповідачів за належним чином сформованими позовними вимогами, враховуючи обставини прийняття спадщини, реєстрації прав власності на спадкове нерухоме майно та даних про відчуження цього спадкового майна.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене та положення ст. 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з вищенаведених підстав.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача. Сплачений апелянтом за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1 610,40 грн слід стягнути з ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Долинського районного суду від 22 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого по АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого по АДРЕСА_2 ) 1 610,40 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 09 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Барков