29.01.2024 Справа № 461/5939/23
Унікальний номер 461/5939/23
Номер провадження 2/756/1307/24
29 січня 2024 року м. Київ
Оболонський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Шролик І.С.
секретар судового засідання - Макарова С.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Короткий зміст позовних вимог
Позивач Акціонерного товариства «Ідея Банк» (надалі АТ «Ідея Банк») звернувся до Галицького районного суду м. Львова з відповідним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 229477,84 грн.
Рух справи
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26 липня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13 жовтня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні заяви про відвід судді.
Того ж дня 13 жовтня 2023 року справу передано на розгляд Оболонському районному суду міста Києва за підсудністю.
На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 грудня 2023 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року справу прийнято до розгляду, призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження о 11.00 год 29 січня 2024 року.
Представник позивача АТ «Ідея Банк» просив проводити розгляд справи без участі представника, не заперечував проти заочного розгляду справи, про що зазначив в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_1 в день розгляду справи 29 січня 2024 року через канцелярію суду надав клопотання про відкладення розгляд справи з посиланням, що копію позовної заяви із додатками не отримав, хворіє, тому не може прийняти участь у справі. Проте, доказів про стан здоров`я, як поважність неявки суду не надав. Зважаючи на те, що в день розгляду справи був присутнім в суді.
Окрім того, суд звертає увагу, що Галицький районний суд м. Львова двічі надсилав відповідачу за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 копію позовної заяви із додатками, яка поверталась без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 43,50).
Також Оболонським районним судом м. Києва за зареєстрованою адресою місця проживання відповідача надсилалась судова кореспонденція про час та місце розгляду справи із ухвалою суду про відкриття провадження, проте кореспонденція повернулась без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Зважаючи на те, що відповідач будучи достеменно обізнаний про порушене щодо нього провадження, яке перебуває на розгляді в суді в продовж тривалого часу, з липня 2023 року, перебуваючи у приміщенні суду 29 січня 2024 року та звертаючись із клопотанням про відкладення не вчинив жодних дій задля отримання позовної заяви й додатків до неї, про що неодноразово клопотав у письмових заявах, та наголошував, що не має можливості надати відзив. Але поштову кореспонденцію не отримує, подав клопотання про відкладення розгляд без доказів поважності неявки в судове засідання, суд вважає дані дії відповідача зловживанням, штучним ухиленням від розгляду справи та намаганням затягнути розгляд справи на більш тривалий термін. На підставі дослідженої процесуальної поведінки відповідача, суд вважає що клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки відсутні докази поважності неявки в судове засідання.
Будучи обізнаним про наявне провадження, що перебуває в суді з липня 2023 року відповідач не скористався правом ознайомитися з матеріалами справи, а також тричі не отримує судову кореспонденцію, яка надсилалась за зареєстрованим місцем проживання відповідача.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Крім того, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
З огляду на тривалість судового розгляду, справа перебуває на розгляді в суді з липня 2023 року, з метою недопущення порушення ст. 6 Конвенції, щодо розумного строку розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача ОСОБА_1 , який був у приміщенні суду в день призначення справи до розгляду, проте не виявив бажання прийняти участь у розгляді справи.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Фактичні обставини справи
Дослідивши письмові докази подані в обґрунтування позову, судом встановлені наступні обставини та правовідносини між сторонами.
Пунктом 3.3. кредитного договору визначено, що нанесення власноручного підпису цим договором, позичальник акцептує публічну пропозицію про приєднання до ДКБОФО АТ «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному вебсайті банку: www.ideabank.ua.
За текстом договору, Згідно з пунктом 4 договору сторони дійшли згоди про те, що в додатку № 1, що є невід`ємною частиною договору, доступно викладено детальний опис складових загальної вартості кредиту та реальної річної відсоткової ставки, графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за договором.
Згідно з пунктом 5 паспорта споживчого кредиту «порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність внесення» передбачена сума щомісячного платежу 8168,00 грн, з яких: на погашення суми кредиту від 741,29 грн до щомісячного збільшення у розмірі 6052,22 грн, процентів за користування кредитом від 1849,30 грн до 77,11 грн. У розділі «платежі за додаткові та супутні послуги банку»: за ведення рахунку, розрахунково-касове обслуговування, комісія за надання кредиту стоять прочерки, у графі 7.4 «інші послуги банку» сума щомісячного платежу становить від 5577,41 грн на місяць до 2052,44 грн в останній місяць, що передує строку погашення кредиту (а. с. 16).
Позивачем АТ «Ідея Банк» надано меморіальні ордери від 02 квітня 2021 року про зарахування коштів на відповідні рахунки на виконання умов укладеного договору (а.с. 18-20).
Між сторонами виник спір стосовно неналежного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань.
Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Ідея Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З моменту підписання договору кредиту та страхування в порядку ч. 1 ст. 634 КЦ України між сторонами укладено договір шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору (ДУБОФО). Отже, сторонами при укладенні договору обумовлено усі істотні умови кредитування.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
З виписки по рахунку НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 за період з 02 квітня 2021 року по 20 червня 2023 року прослідковується, що позичальнику видано кредитні кошти в сумі 149999 грн. та проведені часткові оплати на виконання умов договору щомісячно по 8200 грн, останній платіж проведений 21 лютого 2022 року ( а.с. 21-22).
Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 605/196/16-ц, які згідно положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин.
Кредитний договір, укладений між сторонами, відповідачем не оспорюється, недійсним у судовому порядку не визнавався.
Разом з тим, з розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів. Впродовж тривалого проміжку часу погашав кредитну заборгованість, у передбаченому договором розмірі проведено десять щомісячних платежів по 8200 грн.
Надалі, з березня 2022 року відповідач не здійснює оплату щомісячних платежів, що призвело до виникнення наявної заборгованості.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості є правомірними та обґрунтованими. Від відповідача заперечень щодо розміру заборгованості не надходило.
Розподіл судових витрат
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ч. 6 ст. 141 ЦПК України враховує, що відповідач згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 07 грудня 2022 року є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання, тому на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплат судового збору. Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору 3442,17 грн слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141 ч.1, 247 ч.2, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 524, 525, 526, 611, 651 ч.2, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Судові витрати понесені Акціонерним товариством «Ідея Банк» при сплаті судового збору у розмірі 3442,17 грн, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга позивачем подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відомості про сторін:
2. Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКПО НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ).
Повний текст судового рішення складено 29 січня 2024 року.
Суддя І.С. Шролик