Справа № 152/887/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 січня 2024 року м. Шаргород

Справа №152/887/23

Провадження №2/152/19/24

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

представника відповідача - адвоката Калачик Н.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів та відсотків за користування ними,

встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача

1. Виклад позиції позивача.

ОСОБА_1 звернувся до Шаргородського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів та відсотків за користування ними, в якому просить стягнути на його користь з ОСОБА_2 : суму у розмірі 138999 (сто тридцять вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень, помилково перераховану 08.12.2022 року ним на особисту картку відповідача; 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень 02 (дві) копійки інфляційних нарахувань; 3% річних за користування коштами, а саме 2239 (дві тисячі двісті тридцять дев`ять) гривень 22 (двадцять дві) копійки; понесені судові витрати.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що взимку 2022 року запланував придбати побутову техніку для потреб родини, знайшов товар і продавця, в якого вирішив купувати товар, але при спробі переказати кошти на рахунок продавця помилився із реквізитами і перерахував 138999 (сто тридцять вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень на рахунок невідомої йому людини, зокрема, на номер картки: НОМЕР_1 ОСОБА_2 . Як виявилося згодом, власницею реквізитів була ОСОБА_2 , із якою він не мав жодних угод щодо купівлі товарів і яку не знав, ні особисто, ні опосередковано.

Помилкове перерахування коштів сталося 08.12.2022 року.

Після цього він відразу почав шукати способи знайти людину за реквізитами рахунку, щоб домовитися про повернення коштів, але безуспішно, оскільки з контактних даних мав лише прізвище, ініціали та номер картки.

Ці дані, попри його багаторазові спроби дізнатися про власника реквізитів, не дали результату.

Він звертався у поліцію з цього приводу, де йому усно роз`яснили, що оскільки кошти ним перераховано помилково, то відсутні ознаки шахрайства.

В січні він був вимушений виїхати із Донецької області з родиною у більш безпечне місце і облаштовував життя родини у новій області, тому не займався поверненням коштів.

Пізніше він залишив заявку на гарячій лінії ПриватБанку №15784815 щодо отримання інформації про власника картки для повернення грошей.

На вказану заявку він отримав повідомлення, з якого дізнався про ім`я власника картки, і її дані, а через РНОКПП зміг знайти адресу реєстрації, тому направив листа Укрпоштою за ТТН №174 на адресу реєстрації відповідача для спроби врегулювати питання у досудовому порядку.

Співробітниками банку також було надано йому контактний номер власника реквізитів для врегулювання питання у досудовому порядку, але на свої дзвінки він не отримував відповіді, а згодом номер перестав працювати взагалі.

Відповідно до ч.1 ст.177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі, гроші.

Згідно з ч.1 ст.1212 глави 83 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таку ж позицію висловив Верховний Суд у постанові від 30.08.2018 року у справі №334/2517/16-ц.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Для кондикційних зобов`язань характерним є, зокрема, приріст майна в набувача без достатніх правових підстав, а предметом доказування у цьому випадку є сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Правова позиція подібного змісту викладена в постанові ВП ВС від 04.12.2019 року у справі №917/1739/17.

Зазначена ситуація виникла внаслідок допущеної ним помилки при заповненні реквізитів отримувача грошей, але, керуючись главою 83 ЦК України, яка регулює подібні правовідносини незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, він має право на повернення втрачених внаслідок помилки коштів.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі №548/741/21 (провадження №61-1022св22), ключовим фактором у вирішенні правових підстав для задоволення позовів про повернення безпідставно набутих коштів, є саме наявність факту помилки у перерахуванні/оплаті таких коштів потерпілим.

На підставі зазначеного, того факту, що досудове врегулювання спору не дало результату, він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав, а саме, для повернення помилково сплачених ним і безпідставно набутих відповідачем коштів у розмірі 138999 грн. та інфляційних втрат.

Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (ст.1213 ЦК України), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори та інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтю 625 ЦК України розміщено у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, положення розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Дія ст.625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі, й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст.1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі №910/22034/15, від 01 жовтня 2014 року у справі №6-113цс14 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17, від 16 травня 2018 року у справі №14-16цс18, а також у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №908/2552/17.

Вважає, що наявні законні підстави для стягнення з відповідача на його користь, згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нарахованих на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст.1212 ЦК України.

Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням даного місяця.

Інфляційні нарахування позивач розраховує за формулою: сума боргу х сукупний індекс інфляції : 100% - сума боргу, де: сума боргу - сума простроченого боргу; сукупний індекс інфляції - добуток щомісячних індексів за відповідний період.

У період з 08.12.2022 року по 30.04.2023 року індексація на суму 138999,00 грн. становить: сукупний індекс інфляції = 100,70% х 100,80% х 100,70% х 101,50% х 100,20% = 103,957% (за період грудень 2022 року - квітень 2023 року); інфляційні нарахування = 138999,00 грн. (сума боргу) х 103,957% (сукупний індекс інфляції) : 100% - 138999,00 грн. (сума боргу) = 5500,02 грн.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних позивач розраховує за формулою: сума боргу х процентна ставка (%)) : 100% х кількість днів : кількість днів у році, де сума боргу - сума простроченого боргу; процентна ставка (%) - проценти річних; кількість днів - кількість днів прострочення зобов`язання; кількість днів у році - кількість днів у календарному році.

Період розрахунку: з 08.12.2022 року по 31.12.2022 року - 24 дні.

3 проценти річних = 138999,00 грн. х 3,000% : 100% х 24 : 365 = 274,19 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2023 року по 21.06.2023 року - 172 дні.

3 проценти річних = 138999,00 грн. х 3,000% : 100% х 172 : 365 = 1965,03 грн.

Станом на 21.06.2023 року загальна сума вимог дорівнює 141238,22 грн.

При обґрунтуванні позовних вимог позивач покликається на вимоги ст.ст.11, 177, 509, 625, 1212 ЦК України.

Крім того, позивач скористався своїм правом на подання відповіді на відзив та 09.10.2023 року подав відповідь на відзив на електронну адресу суду, яку підписано кваліфікованим електронним підписом (а.с.162-164, 165 т.1).

Так, у відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 просить визнати недопустимими та неналежними доказами, подані представником відповідача скріншоти особистого листування на увазі порушення ст.31 Конституції України, ч.8 ст.7 ЦПК України; залишити без задоволення вимоги, викладені представником відповідача у відзиві на позов; стягнути на користь позивача з ОСОБА_2 суму у розмірі 138999 грн., помилково перераховану 08.12.2022 року позивачем на особисту картку відповідача; стягнути з відповідача на його користь 5500,02 грн. інфляційних нарахувань та 3% річних за користування коштами в сумі 2239,22 грн., а також понесені судові витрати.

Мотивуючи відповідь на відзив, позивач зазначив щодо сторін Договору купівлі-продажу, що відповідно до ст.655 Цивільного кодексу, договір купівлі-продажу - це договір, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

За приписами п.7 ст.1 розділу 1 «Загальні положення» ЗУ «Про захист прав споживачів», договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем (покупцем) і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція.

Законодавством чітко окреслені сторони договору купівлі-продажу - це покупець і продавець товару/послуг. Основою будь-якого укладеного договору купівлі-продажу є волевиявлення покупця щодо вибору товару та добровільне передання грошей за такий товар продавцеві, внаслідок чого продавець набуває обов`язку передати оплачений, обраний покупцем товар у власність останньому.

Природа договору купівлі-продажу не передбачає заміни продавця іншою стороною/особою, яка не є стороною укладеного між продавцем та покупцем договору купівлі-продажу, а право отримувати гроші/оплату за товар на свій рахунок - є виключно правом продавця.

Заміна продавця іншою особою не передбачена жодним законом та нормативно-правовим актом, які регулюють договірні відносини продавця та покупця.

Наведений ОСОБА_2 . Договір 15.09 має фіктивний характер, суть та предмет якого суперечить цивільному законодавству та правовій природі договору купівлі-продажу. Такий договір не має жодних законних підстав впливати па відносини сторін у договорі купівлі-продажу або заміняти одну із сторін такого договору.

Звертає увагу суду на те, що створення та подання у якості доказу зазначеного фіктивного договору розцінюється як прагнення відповідача ввести суд в оману, з метою викривлення дійсності для неповернення безпідставно набутих нею коштів.

Він не мав та не укладав жодних угод, договорів (в тому числі і договору купівлі-продажу) із ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.1212 глави 83 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

В умовах зазначеного, перераховані ним кошти у розмірі 138999,00 грн. є набутими відповідачем безпідставно, тому підлягають поверненню.

Крім того, відповідно до ст.31 Конституції України, кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції.

Відповідно до ч.8 ст.7 ЦПК України, особисті папери, листи, записи телефонних розмов, телеграми та інші види кореспонденції можуть бути оголошені у судовому засіданні лише за згодою осіб, визначених Цивільним кодексом України. Це правило застосовується при дослідженні звуко- і відеозаписів такого самого характеру.

В розумінні процесуального закону, скріншоти особистого листування - є недопустимими, неналежними доказами і не можуть бути долучені у якості доказів до матеріалів справи.

В судові засідання позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Бєлік А.С. не з`явилися. Про дату, час та місце судових засідань позивач та його представник - адвокат Бєлік А.С. повідомлялися належним чином, зокрема, шляхом надіслання судових повісток на вказану позивачем адресу місця проживання, на повідомлену позивачем у позові електронну адресу, на електронну адресу його представника (а.с.22, 26, 48, 61 на звороті, 74, 168, 169, 198 на звороті, 202 на звороті, 212, 213, 216, 244 на звороті, 245 на звороті, т.1).

При цьому, 19.07.2023 року та 07.08.2023 року позивач ОСОБА_1 надіслав до Шаргородського районного суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача (а.с.30, 50 т.1).

Представник позивача - адвокат Бєлік А.С., який діє на підставі ордеру серії АЕ №1229304 від 26.09.2023 року (а.с.151 т.1), участь якого в судових засіданнях впродовж розгляду означеної цивільної справи забезпечена ухвалою суду від 02.10.2023 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду на підставі його ж клопотання (а.с.148-149, 154-155 т.1), в судові засідання не з`явився, натомість 14.11.2023 року надіслав в системі «Електронний суд» заяву про розгляд справи в письмовому провадженні, в якій повідомив, що позивач має можливість і вестиме справу у письмовому провадженні, оскільки перебуває у скрутному матеріальному становищі та не має достатніх коштів на витрати на правничу допомогу у представленні його інтересів адвокатом у судовому засіданні (а.с.187 т.1).

На підставі ухвали від 15.11.2023 року суд відмовив у задоволенні заяви адвоката Бєліка А.С. про розгляд справи у письмовому провадженні (а.с.192-195 т.1), разом з тим представник позивача для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції не з`являвся.

Позивач ОСОБА_1 в подальшому надсилав до суду клопотання, пов`язані з розглядом означеної справи лише у письмовому вигляді.

Як вказує Верховний Суд у постановах від 06.08.2019 року у справі №2340/4648/18, від 22.08.2019 року у справі №520/20958/18, від 29.07.2020 року у справі №629/740/19, надсилання у встановленому порядку процесуальних документів в електронній формі передбачає використання сервісу «Електронний суд», за умови попередньої реєстрації офіційної електронної адреси (електронного кабінету) та з обов`язковим використанням такою особою власного електронного підпису.

У постанові від 10.02.2021 року у справі №9901/335/20 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що альтернативою звернення учасників справи до суду із позовними заявами, скаргами та іншими, визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи та подання такого документу через «Електронний кабінет».

Відтак, суд вважає, що повідомлення позивача та його представника про дату, час та місце розгляду справи здійснено судом належним чином, у спосіб, встановлений цивільним процесуальним законодавством.

При цьому, позивач скористався своїми правами на подання до суду всіх заяв по суті (позов, відповідь на відзив), письмових клопотань з процесуальних питань.

З приводу чергової неявки в судове засідання позивача і його представника та можливості продовження розгляду справи в їх відсутності, суд вислухав думку представника відповідача і постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про продовження розгляду справи у відсутності останніх з огляду на подані позивачем клопотання про розгляд справи у його відсутності та на те, що судом вирішено всі клопотання сторін, приєднано докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги і заперечення. За вказаних обставин, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи у відсутності позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Бєліка А.С, оскільки їх нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі №918/539/16.

2. Виклад заперечень відповідача

Відповідач ОСОБА_2 скористалася своїм правом на подання відзиву.

Так, 26.09.2023 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Калачик Н.М. надіслала до Шаргородського районного суду відзив на позов, який зареєстрований в суді 29.09.2023 року (а.с.82-89 т.1).

У відзиві адвокат Калачик Н.М. зазначає, що вимоги позовної заяви вважає безпідставними і необґрунтованими, відтак такими, що не підлягають до задоволення, оскільки в позовній заяві позивач навів обставини, які не відповідають дійсності та зазначив неправдиві відомості щодо предмету і характеру спірних правовідносин.

Позивач звернувся з вимогами про стягнення з відповідача безпідставно сплачених коштів у розмірі 138999,00 грн. в порядку ст.1212 ЦК України, інфляційних нарахувань у розмірі 5500,02 грн. та 3% річних за користування коштами у розмірі 2239,22 грн., обґрунтовуючи такі вимоги помилковістю перерахування коштів без відповідної правової підстави.

Вказані обставини щодо помилкового перерахування позивачем коштів у розмірі 138999,00 грн. на рахунок відповідача не відповідають дійсності з огляду на таке.

30.11.2022 року позивач в мережі Інтернет на торговому майданчику ROZETKA зробив замовлення щодо придбання генератора бензинового Konner&Sohnen KS 10000EG 8кВт (далі - товар ) ціною 138999,00 грн.

Після оформлення вищевказаного замовлення, до позивача через телефонний месенджер «Вайбер» звернувся менеджер продавця - Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕОКС УКРАЇНА» для узгодження всіх істотних умов купівлі-продажу товару, що підтверджується фотокопіями з екрана персонального пристрою, які містять зображення листування позивача з менеджером продавця в телефонному месенджері «Вайбер».

Сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов купівлі-продажу товару, у зв`язку з чим 06.12.2022 року товар був відправлений позивачу Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕОКС УКРАЇНА» через оператора поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта», згідно з товарно-транспортною накладною №9664, в якій міститься наступна інформація про відправлення: отримувач - приватна особа ОСОБА_1 , Покровськ (Донецька обл.), відділення №1, . Вартість доставки - 1422,00 грн., доставка з післяплатою: грошовий переказ 138999,00 грн.

З інформації, отриманої за допомогою сервісу відстеження відправлень за номером товарно-транспортної накладної на офіційному веб-порталі оператора поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта» вбачається, що вміст отриманого позивачем відправлення за №9664 є генератор вагою 91 кг.

Позивач здійснив оплату товару за вказаними продавцем реквізитами, а саме, на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 на суму 138999,00 грн., призначення платежу - оплата за генератор, що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

ОСОБА_2 є суб`єктом господарювання, яка здійснює господарську діяльність як фізична особа-підприємець, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.07.2023 року.

Вищевказані обставини, підтверджені відповідними письмовими доказами, спростовують твердження позивача про те, що ним помилково перераховано грошові кошти у сумі 138999,00 грн. на розрахунковий рахунок відповідача, доводять факт придбання позивачем товару - генератора бензинового Konner&Sohnen KS 10000EG, 8кВт, за ціною 138999,00 грн. та набуття відповідачем коштів у розмірі 138999,00 грн. на підставі правочину.

З моменту оформлення замовлення і придбання позивачем товару, менеджер продавця надавав позивачу інформацію про товар, консультації з експлуатації товару та забезпечував інформаційний супровід використання придбаного товару, що підтверджується фотокопіями з екрана персонального пристрою, які містять зображення листування позивача з представником продавця в телефонному месенджері «Вайбер».

11.12.2022 року засобами телефонного месенджеру «Вайбер» позивач повідомив менеджера продавця про збій в роботі придбаного генератора.

12.12.2022 року шляхом листування засобами телефонного месенджеру «Вайбер», позивач та менеджер продавця дійшли згоди щодо необхідності передачі товару офіційному представництву виробника на гарантійне обслуговування з метою виявлення та усунення несправності товару.

16.12.2022 року, з метою передачі товару на гарантійне обслуговування, позивач відправив товар за вказаними менеджером продавця реквізитами через оператора поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта», згідно з товарно-транспортною накладною №4905, яка містить наступну інформацію про відправлення: опис - генератор. Доставка товару була виконана за рахунок продавця.

Із інформації, отриманої за допомогою сервісу відстеження відправлень за номером товарно-транспортної накладної на офіційному веб-порталі оператора поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта» вбачається, що за №4905 позивачем було відправлено, а представником продавця отримано саме генератор.

26.01.2023 року комісією офіційного представника виробника товару - Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕНЕРАТОР АЛЬЯНС» у складі інженера з ремонту Резніка О.П. та менеджера зі збуту ОСОБА_3 за результатом огляду придбаного позивачем генератора бензинового KS 10000EG складено Акт проведення огляду №207 від 26.01.2023 року.

Зі змісту Акту проведення огляду №207 від 26.01.2023 року вбачається, що виріб був в експлуатації, виявлено механічне втручання в конструкцію генератора та наявність несправності: через перевантаження вийшов з ладу стартер, ротор та регулятор напруги. Комісією встановлено, що несправність не має ознак гарантійного випадку, проте виріб відремонтовано за рахунок сервісного центру та повернуто клієнту.

Взявши до уваги складні життєві обставини позивача, в яких він опинився у зв`язку із збройною агресією росії проти України та про які він зазначив у листуванні з менеджером продавця, виконання ремонтних робіт товару за умови відсутності гарантійного випадку було здійснено за рахунок сервісного центру офіційного представництва виробника.

07.02.2023 року, після усунення несправності, товар був відправлений позивачу через оператора поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта», згідно з товарно-транспортною накладною №4978. Доставка товару була виконана за рахунок продавця.

З інформації, отриманої за допомогою сервісу відстеження відправлень за номером товарно-транспортної накладної на офіційному веб-порталі оператора поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта» вбачається, що відправлення, згідно з товарно-транспортною накладною №4978, містило генератор, прибуло до поштового відділення отримувача 08.02.2023 року та отримано позивачем 22.02.2023 року.

Таким чином, позивач придбав у продавця товар - генератор бензиновий Konner&Sohnen KS 10000EG 8кВт за ціною 138999,00 грн., а продавець передав вищевказаний товар позивачу. Після виявлення позивачем несправності товару, яка виникла не з вини виробника або продавця, товар був переданий на гарантійне обслуговування в сервісний центр офіційного представництва виробника - Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕНЕРАТОР АЛЬЯНС» для усунення наявної несправності за рахунок сервісного центру.

Після усунення наявної несправності, товар було повернуто позивачу, який прийняв його, отримавши поштове відправлення згідно з товарно-транспортною накладною №4978 у відділенні оператора поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта».

Продавець та сервісний центр офіційного представництва виробника - Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕНЕРАТОР АЛЬЯНС» понесли всі фінансові витрати, пов`язані із доставкою товару у сервісний центр, гарантійним обслуговуванням і ремонтом товару та його відправленням позивачу у справному стані.

Наведене підтверджує, що між позивачем і продавцем наявні цивільно-правові відносини, а саме відносини купівлі-продажу товару, зміст яких, зокрема, складає обов`язок продавця передати у власність позивача товар належної якості, обов`язок позивача прийняти та оплатити товар, а також права сторін вимагати належного виконання зобов`язання.

Наявність між позивачем і продавцем укладеного правочину купівлі-продажу товару підтверджується вчиненням ними послідовних дій, направлених на виникнення та виконання зобов`язань за таким правочином, які доводяться відповідними доказами: платіжною інструкцією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на суму 138999,00 грн. з призначенням платежу - оплата за генератор; товарно-транспортною накладною №9664, яка підтверджує відправку генератора позивачу; товарно-транспортною накладною №4905, яка підтверджує відправлення позивачем генератора продавцю для гарантійного обслуговування; Актом проведення огляду генератора бензинового KS 10000Е №207 від 26.01.2023 року; товарно-транспортною накладною №4978, яка підтверджує відправку генератора позивачу після виконання гарантійного обслуговування і ремонту; інформацією з сервісу відстеження відправлень на офіційному веб-порталі оператора поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта» за наявними товарно-транспортними накладними, яка містить відомості про вміст, дату доставки і отримання відправлень; фотокопіями з екрана персонального пристрою, які містять зображення листування позивача з менеджером продавця в телефонному месенджері «Вайбер», зміст яких підтверджує волевиявлення позивача та продавця щодо погодження істотних умов купівлі-продажу товару, укладення правочину купівлі-продажу товару та вчинення сторонами дій, спрямованих на виконання зобов`язань.

Представник відповідача вважає, що перерахування позивачем коштів у розмірі 138999,00 грн. на рахунок відповідача є не помилкою, а свідомою дією, спрямованою на виконання зобов`язань з оплати товару, який позивач придбав у продавця і який продавець передав позивачу у власність.

Крім того, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕОКС УКРАЇНА», фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено Договір про співпрацю і партнерство №15.09 від 15.09.2022 року, відповідно до якого сторони дійшли згоди щодо здійснення узгоджених дій з метою реалізації спільних інтересів та підвищення ефективності здійснення господарської діяльності на умовах Договору.

Згідно з п.2.2 Договору, для реалізації спільних інтересів, сторони за попереднім взаємним погодженням виконують адміністративні, організаційні функції та надають інформаційну підтримку в процесі виконання зобов`язань стороною у правочинах з третіми особами, укладених нею в межах здійснення її господарської діяльності.

Пунктом 2.3. Договору встановлено, що сторона, з метою забезпечення ефективного здійснення господарської діяльності, за попереднім взаємним погодженням сторін, за потреби залучає адміністративні ресурси сторони.

Відповідно до п.2.4. Договору, бухгалтерський облік та адміністрування доходів, отриманих від укладення правочинів з третіми особами в процесі здійснення стороною господарської діяльності в межах співпраці на умовах Договору, за попереднім взаємним погодженням здійснюється однією із сторін.

Таким чином, продавець Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕОКС УКРАЇНА» продав, а позивач придбав товар - генератор бензиновий Konner&Sohnen KS 10000EG 8кВт за ціною 138999,00 грн., позивач сплатив грошові кошти за товар на рахунок відповідача, реквізити якого були вказані продавцем за попереднім погодженням відповідача у порядку, визначеному Договором про співпрацю і партнерство №15.09 від 15.09.2022 року.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) завдання шкоди у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зазначеної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 ЦК України, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків належать, зокрема, договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 ЦК України.

Зобов`язання повинно належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

За частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Відповідно до змісту статті 1212 ЦК України, зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 липня 2019 року у справі №756/3966/17. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі №314/3995/15, від 11 липня 2018 року у справі №752/18477/15-ц.

Отже, у випадках порушення договірних зобов`язань права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права, а не в порядку статті 1212 ЦК України.

Разом з тим, у даному випадку відсутнє порушене право позивача, оскільки позивач і продавець дійшли згоди щодо істотних умов купівлі-продажу товару - генератора бензинового Konner&Sohnen KS 10000EG 8кВт за ціною 138999,00 грн., після чого продавець передав позивачу товар, а позивач прийняв і оплатив товар, що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Взаємні зобов`язання щодо купівлі-продажу товару припинилися їх виконанням. Наведений правочин є правовою підставою набуття відповідачем коштів у сумі 138999,00 грн.

Представник відповідача - адвокат Калачик Н.М. просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі та стягнути на користь відповідача судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі, що буде визначений на підставі Акту наданих послуг із професійної правничої допомоги орієнтовним розміром 14000 грн.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 скористалася своїм правом на подання заперечення на відповідь на відзив.

Так, 12.10.2023 року представник відповідача - адвокат Калачик Н.М. надіслала до суду письмові заперечення на відповідь на відзив, які зареєстровані в суді 17.10.2023 року (а.с.173-174 т.1).

Адвокат Калачик Н.П. у запереченні на відповідь на відзив висловила наступні міркування та доводи і мотиви з метою відхилення аргументів позивача, висловлених у відповіді на відзив.

Так, адвокат Калачик Н.П. звертає увагу суду на те, що у відповіді на відзив позивач не заперечує факт укладення між позивачем та продавцем Договору купівлі-продажу товару.

При цьому позивач зазначає, що укладений між ним та продавцем Договір купівлі-продажу товару має ознаки фіктивного.

Таке твердження позивача вважає необґрунтованим з огляду на таке.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст.202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до положень ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст.234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі №6-197цс14, з якою погодився Верховний Суд у постановах: від 14.02.2018 року у справі №379/1256/15-ц, від 08.02.2018 року у справі №756/9955/16-ц.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №369/11268/16-ц, у постановах Верховного Суду від 13.03.2019 року в справі №757/12646/16, від 28.02.2018 року у справі №909/330/16, від 01.11.2018 року в справі №910/18436/16, від 31.03.2021 року у справі №201/2832/19.

Позивач і продавець дійшли згоди щодо істотних умов купівлі-продажу товару - генератора бензинового Konner&Sohnen KS 10000EG 8кВт за ціною 138999,00 грн. Після досягнення згоди щодо істотних умов та укладення правочину, сторони набули взаємних зобов`язань щодо купівлі-продажу товару, на виконання яких ними вчинялися дії, а саме: продавець передав позивачу товар, а позивач прийняв і оплатив товар шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок, вказаний продавцем, внаслідок чого зобов`язання сторін припинилися виконанням, що виключає можливість застосування до даних правовідносин ст.234 ЦК та підтверджує, що правочин не має жодних ознак фіктивного. Позивач придбав товар та фактично отримав його у відділенні оператора поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта» 22.02.2023 року, що свідчить про прийняття ним виконання зобов`язань продавця.

В той же час, у відповіді на відзив позивач не спростував наведені відповідачем обставини щодо укладення договору купівлі-продажу товару - генератора бензинового Konner&Sohnen KS 10000EG 8кВт за ціною 138999,00 грн.

Таким чином, наведені позивачем у відповіді на відзив твердження щодо фіктивності купівлі-продажу товару є помилковими та не підлягають врахуванню.

Крім того, у відповіді на відзив позивач стверджує, що подані відповідачем фотокопії з екрана персонального пристрою, які містять зображення листування позивача з менеджером продавця в телефонному месенджері «Вайбер», є недопустимим доказом.

Питання допустимості доказів у формі електронного листування за допомогою месенджерів («Skype», «Telegram», «Viber», «WhatsApp» тощо) у їх сукупності та системному зв`язку з іншими доказами неодноразово досліджувалося судами в межах розгляду цивільних та господарських справ.

Так, у постанові від 21.06.2023 року Велика Палата Верховного Суду у справі №916/3027/21 дійшла наступного правового висновку: «Якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі.»

Отже, електронне листування за допомогою месенджерів може прийматися судом як доказ, якщо таке листування у сукупності та системному зв`язку з іншими доказами підтверджує доводи сторони щодо наявності відповідних правовідносин між сторонами.

При цьому, звертає увагу суду, що подане відповідачем листування не містить ознак особистого листування, а має виключно діловий характер, оскільки це є листування позивача з менеджером продавця в телефонному месенджері «Вайбер», яке містить інформацію про істотні умови договору купівлі-продажу товару - генератора бензинового Konner&Sohnen KS 10000EG 8кВт, ціну товару, умови оплати і доставки, повернення товару на гарантійне обслуговування, інформацію про відправлення товару позивачу, що дає можливість встановити наявність відносин купівлі-продажу товару.

В той же час, пунктом 4 ч.2 ст.43 ЦПК України встановлено обов`язок учасників справи подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

На виконання вищевказаної норми, відповідачем було подано усі наявні у нього докази у строки, встановлені судом.

Адвокат Калачик Н.М. просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та стягнути на користь відповідача судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу.

В ході судового розгляду у вступному слові та в додаткових поясненнях в судовому засіданні 22.01.2024 року адвокат Калачик Н.М. заперечила щодо задоволення позовних вимог та підтримала відзив на позов і заперечення на відповідь на відзив у повному обсязі, просила у позові відмовити.

Так, адвокат Калачик Н.М. вважає, що позов ОСОБА_1 є безпідставним та до того ж ним обрано неналежний спосіб захисту. Вважає, що позивачем не визначено підстав позову відповідно до вимог закону.

При цьому, адвокат Калачик Н.М. пояснила, що позивач в листопаді 2022 року на торговому майданчику магазину «Розетка» в мережі Інтернет зробив замовлення на придбання бензинового генератора. Позивач комунікував з менеджером продавця ТОВ «Леокс Україна» у месенджері «Вайбер» з власного мобільного телефона, оскільки такий номер телефону вказаний останнім у позовній заяві, та таким чином сторонами було узгоджено всі істотні умови договору купівлі-продажу товару, зокрема, марка генератора бензинового, його потужність та ціна, спосіб доставки, проведення оплати за товар та за доставку. Також позивач зазначав менеджеру продавця в ході листування про те, що перебуває у складних життєвих обставинах в умовах воєнного стану, тому з`ясовував, чи можливо знизити ціну товару. Продавець погодився знизити вартість товару і таким чином було укладено договір купівлі-продажу між позивачем та продавцем товару ТОВ «Леокс Україна», згідно з яким позивач придбав, а продавець продав останньому генератор бензиновий Konner&Sohnen KS 10000EG потужністю 8кВт за ціною 138999,00 грн., позивач сплатив грошові кошти за товар на рахунок, реквізити якого вказані продавцем товару, тобто на рахунок відповідача, за попереднім погодженням відповідача у порядку, визначеному Договором про співпрацю і партнерство №15.09 від 15.09.2022 року. Генератор був відправлений продавцем позивачу 06.12.2022 року через оператора поштового зв`язку «Нова пошта» та отримано позивачем, проведено оплату в сумі 138999 грн. Оскільки 11.12.2022 року позивачем було виявлено недоліки в роботі генератора, про що останній повідомив у месенджері «Вайбер» менеджера продавця, то продавець вирішив передати генератор офіційному представництву виробника на гарантійне обслуговування. 16.12.2022 року позивач відправив несправний генератор на ремонт за вказаними менеджером продавця реквізитами так само через оператора поштового зв`язку «Нова пошта». Доставка товару відбувалася за рахунок продавця. Генератор було оглянуто комісією виробника 26.01.2023 року та встановлено механічне втручання в конструкцію генератора, що не є гарантійним випадком. Разом з тим, виконання робіт по ремонту було здійснено за рахунок сервісного центру офіційного представництва виробника з огляду на складні життєві обставини, в яких опинився позивач у зв`язку із збройною агресією російської федерації. Після ремонту генератор було направлено позивачу засобами «Нової пошти» та отримано останнім 22.02.2023 року.

Крім того, адвокат Калачик Н.М. звертає увагу суду, що кошти в сумі 138999 грн. позивачем перераховано на рахунок відповідача ОСОБА_2 не помилково, а за вказівкою продавця та за наданими продавцем реквізитами для оплати за генератор, оскільки між продавцем ТОВ «Леокс Україна» та ОСОБА_2 було укладено Договір про співпрацю та партнерство від 15.09.2022 року, згідно з яким сторонами, з метою забезпечення ефективного здійснення господарської діяльності, за попереднім взаємним погодженням сторін, за потреби, залучаються адміністративні ресурси сторони. Вказаний Договір є дійсним, у судовому порядку він не визнаний ні недійсним, ні фіктивним, виконується сторонами. У продавця генератора ТОВ «Леокс Україна» відсутні будь-які претензії з приводу оплати генератора як до позивача, який повністю розрахувався за його вартість, так і до відповідача ОСОБА_2 з приводу перерахування на рахунок останньої грошових коштів в сумі 138999 грн. на виконання умов договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_1 та продавцем товару «Леокс Україна», оскільки саме реквізити відповідача для оплати за генератор були вказані продавцем позивачу. При цьому, бухгалтерський облік та адміністрування доходів, отриманих від укладення правочинів в ході здійснення господарської діяльності, між відповідачем та продавцем генератора «ТОВ «Леокс Україна» не є предметом розгляду у цій справі.

Відтак, адвокат Калачик Н.М. вважає, що позов ОСОБА_1 є безпідставним, грошові кошти в сумі 138999 грн. ним перераховано на рахунок вказаний продавцем, без будь-якої помилки, а на виконання договору купівлі-продажу генератора, у зв`язку із чим не підлягають застосуванню вимоги ст.1212 ЦК України, при цьому, інших проплат за придбаний генератор позивач не здійснював, тому у позові слід відмовити та стягнути з позивача понесені відповідачем судові витрати на правничу допомогу, орієнтовний розмір яких зазначений у відзиві на позов.

Крім того, адвокат Калачик Н.М. у порядку ч.8 ст.141 ЦПК України, у вступному слові зробила усну заяву про подання доказів на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Адвокат Калачик Н.М. просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача

1. 19.07.2023 року позивач ОСОБА_1 надіслав до Шаргородського районного суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (а.с.27 т.1).

2. 19.07.2023 року позивач ОСОБА_1 надіслав до Шаргородського районного суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача (а.с.30 т.1).

3. 07.08.2023 року позивач ОСОБА_1 надіслав до Шаргородського районного суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача (а.с.50 т.1).

4. 08.08.2023 року представник відповідача - адвокат Мишковська Т.М., що діє на підставі ордеру серії АВ №1087810 від 07.08.2023 року (а.с.52 т.1), надіслала на електронну адресу суду клопотання, підписане кваліфікованим електронним підписом, про ознайомлення з матеріалами справи та приєднання до електронного суду (а.с.51, 53 т.1).

5. 11.09.2023 року представник відповідача - адвокат Мишковська Т.М. надіслала на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.54 т.1).

6. 22.09.2023 року представник відповідача - адвокат Мишковська Т.М. надіслала на електронну адресу суду клопотання про проведення судових засідань в режимі відеоконференції (а.с.65-66, 67 т.1).

7. 26.09.2023 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Калачик Н.М., що діє на підставі ордеру серії АВ №1092296 від 06.09.2023 року (а.с.143 т.1), надіслала до Шаргородського районного суду відзив на позовну заяву, який зареєстровано в суді 29.09.2023 року (а.с.82-89 т.1), який, крім іншого містить перелік запитань іншому учаснику - позивачу ОСОБА_1 про обставини, що мають значення для справи, в порядку, передбаченому ч.ч.1-3 ст.93 ЦПК України, а саме: 1. Чому, коли і на якій підставі Ви перерахували кошти ОСОБА_2 ?; 2. Де і за яких обставин Ви взяли реквізити рахунку ОСОБА_2 ?; 3. Чи придбавали Ви генератор 08.12.2022 року? Яка марка і ціна придбаного Вами товару?; 4. Кому Ви перераховували кошти за купівлю генератора бензинового Konner&Sohnen KS 10000EG 8кВт?; 5. Чи заперечуєте Ви ту обставину, що перерахували кошти у сумі 138999,00 грн. на рахунок ОСОБА_2 з метою оплати за генератор ціною 138999,00 грн.?; 6. Чи отримували Ви 08.12.2022 року посилку у відділенні №1 оператора поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта» за адресою: вул. Шосейна, 169, м. Покровськ Донецької області, в якій містився генератор бензиновий Konner&Sohnen KS 10000EG 8кВт?; 7. Чи не заперечуєте Ви ту обставину, що 16.12.2022 року Ви відправили оплачений генератор бензиновий Konner&Sohnen KS 10000EG 8кВт ціною 138999,00 грн. в м. Київ до відділення №148 оператора поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта» на ім`я особи, вказаної менеджером продавця, для гарантійної діагностики та ремонту генератора?; 8. Чи не заперечуєте Ви ту обставину, що 22.02.2023 року Ви отримали посилку у відділенні №1 оператора поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта» за адресою: вул. Гоголя, 43, м. Селидове Донецької області, в якій містився генератор бензиновий Konner&Sohnen KS 10000EG 8кВт?

8. 29.09.2023 року представник відповідача - адвокат Калачик Н.М. надіслала до Шаргородського районного суду клопотання про проведення судових засідань в режимі відеоконференції (а.с.142 т.1).

9. 02.10.2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бєлік А.С., що діє на підставі ордеру серії АЕ №1229304 від 26.09.2023 року (а.с.151 т.1), надіслав до Шаргородського районного суду заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.148-149 т.1).

10. 09.10.2023 року позивач ОСОБА_1 надіслав на електронну адресу суду відповідь на відзив (а.с.162-164, 165 т.1).

11. 17.10.2023 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Калачик Н.М. надіслала до суду заперечення на відповідь на відзив (а.с.173-174 т.1).

12. 14.11.2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бєлік А.С. надіслав в системі «Електронний суд» відповіді та питання (а.с.178-181 т.1), частина І яких містить відповіді на поставлені відповідачем питання, а частина ІІ містить зустрічні питання.

13. 14.11.2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бєлік А.С. надіслав в системі «Електронний суд» клопотання про витребування оригіналів електронних доказів (а.с.184-185 т.1).

14. 14.11.2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бєлік А.С. надіслав в системі «Електронний суд» заяву про розгляд справи в письмовому провадженні (а.с.187-188 т.1).

15. 27.11.2023 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Калачик Н.М. в системі «Електронний суд» надіслала про долучення Акту проведення огляду генератора №207 від 26.01.2023 року без технічних помилок (а.с.203-204, 206-207 т.1).

16. 12.12.2023 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Калачик Н.М. надіслала до Шаргородського районного суду клопотання про долучення доказів (а.с.217 т.1).

17. 20.12.023 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Калачик Н.М.надіслала на електронну адресу суду клопотання про відкладення судового засідання через неможливість доєднатися до електронного суду для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.240 т.1).

18. 09.01.2024 року позивач ОСОБА_1 надіслав на електронну адресу суду клопотання, підписане кваліфікованим електронним підписом, про визнання доказів недостовірними (а.с.8-10, 11 т.2).

19. В судовому засіданні 22.01.2024 року адвокат Калачик Н.М. у порядку ч.8 ст.141 ЦПК України, у вступному слові зробила усну заяву про подання доказів на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Відповідно до ухвали Шаргородського районного суду від 05.07.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів та відсотків за користування ними; відкрито провадження у справі; розгляд цивільної справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи; визначено дати першого та другого судових засідань - 01.08.2023 року та 12.09.2023 року, відповідно; встановлено сторонам строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив); виклик відповідача здійснено у порядку, передбаченому ч.6, п.2 ч.7, ч.11 ст.128, ч.10 ст.187 ЦПК України (а.с.19-20 т.1).

2. 01.08.2023 року судове засідання відкладено на 12.09.2023 року (а.с.46 т.1).

3. Згідно із ухвалою суду від 12.09.2023 року задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Мишковської Т.М. про відкладення розгляду справ та відкладено розгляд справи на 11.10.2023 року; поновлено відповідачу строк на подання відзиву на позов та встановлено строк у п`ятнадцять днів на подання відзиву (до 27.09.2023 року) (а.с.56-58 т.1).

4. 22.09.2023 року судом постановлено ухвалу про участь представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Мишковської Т.М. у судових засіданнях у режимі відеоконференції (а.с.68-69 т.1).

5. 02.10.2023 року судом постановлено ухвалу про участь представника позивача - адвоката Бєліка А.С. та представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Калачик Н.М. у судових засіданнях у режимі відеоконференції (а.с.154-155 т.1).

6. 11.10.2023 року судове засідання відкладено на 15.11.2023 року (а.с.166 т.1).

7. 15.11.2023 року у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, згідно з вимогами ч.4 ст.259 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про відмову представнику позивача - адвокату Бєліку А.С. у зустрічному опитуванні відповідача через порушення процесуального порядку, встановленого ст.93 ЦПК України, оскільки зустрічне опитування подано не з першою заявою по суті (а.с.191 т.1).

8. На підставі ухвали суду від 15.11.2023 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бєліка А.С. про розгляд справи у письмовому провадженні та у задоволенні його ж клопотання про витребування оригіналів електронних доказів (а.с.192-195 т.1).

9. 15.11.2023 року судове засідання відкладено 27.11.2023 року (а.с.190-191 т.1).

10. 27.11.2023 року судове засідання відкладено на 20.12.2023 року (а.с.210-211 т.1).

11. 20.12.2023 року судом постановлено ухвалу про задоволення клопотання адвоката Калачик Н.М. про долучення доказів та про відкладення судового засідання на 22.01.2024 року (а.с.242-243 т.1).

12. 22.01.2024 року у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, згідно з вимогами ч.4 ст.259 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про розгляд справи за відсутності позивача ОСОБА_1 , його представника - адвоката Бєліка А.С. та відповідача ОСОБА_2 (а.с.12-13 т.1).

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини щодо збереження майна без достатньої правової підстави та загальних підстав для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

08.12.2022 року позивач ОСОБА_1 перерахував 138999 грн. на рахунок відповідача ОСОБА_2 ; призначення платежу: переказ власних коштів, оплата за генератор, що підтверджується дублікатом квитанції до платіжної інструкції Р24А577057349D56948 (а.с.10).

Як встановлено судом, оплата позивачем вказаних коштів на рахунок відповідача відбулася за наступних обставин.

Так, судом встановлено, що, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 має статус фізичної особи-підприємця, відомості до реєстру внесено 15.11.2022 року, номер запису 000230101. Серед видів економічної діяльності останньої є, в тому числі, роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет, а також види роздрібної та оптової торгівлі товарами (а.с.91-92 т.1).

15.09.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕОКС УКРАЇНА» (сторона 1), та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (сторона 2) і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (сторона 3) було укладено Договір про співпрацю і партнерство за №15.09 (а.с.138-139 т.1).

ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» зареєстроване у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14.04.2021 року, що підтверджується витягом (а.с.141 т.1).

ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 28.06.2022 року, що підтверджується витягом (а.с.140 т.1).

Предметом вказаного Договору є організація партнерства та співпраці сторін в їх інтересах, в напрямах, що визначаються умовами Договору (п.п.1 п.1 Договору).

Сторони зобов`язуються здійснювати узгоджені дії з метою реалізації спільних інтересів та підвищення ефективності здійснення господарської діяльності на умовах Договору (п.п.2 п.1 Договору).

Основні напрями співпраці між сторонами Договору про співпрацю і партнерство від 15.09.2022 року визначені в п.2 вказаного Договору, зокрема, організація співпраці у сфері господарської діяльності сторін із залученням власних адміністративних ресурсів згідно із зареєстрованими видами діяльності, з поміж яких: оптова та роздрібна торгівля різними видами товарів, в тому числі, роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу інтернет (п.п.2.1 Договору).

Підпунктом 2.2. Договору передбачено, що сторони за попереднім взаємним погодженням виконують адміністративні, організаційні функції та надають інформаційну підтримку в процесі виконання зобов`язань стороною у правочинах з третіми особами, укладених в межах здійснення її господарської діяльності.

Сторона, з метою забезпечення ефективного здійснення господарської діяльності, за попереднім взаємним погодженням сторін, за потреби залучає адміністративні ресурси сторони (п.п.2.3 Договору).

Бухгалтерський облік та адміністрування доходів, отриманих від укладення правочинів з третіми особами в процесі здійснення сторонами господарської діяльності в межах співпраці на умовах Договору, за попереднім взаємним погодженням здійснюється стороною 2 (п.п.2.4 Договору), тоді як стороною 2 у Договорі про співпрацю від 15.09.2022 року є саме ОСОБА_2 .

Такий вид договору не суперечить вимогам цивільного законодавства України, оскільки, відповідно до вимог ст.510 ЦК України встановлено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

При цьому, ст.511 ЦК України встановлено, що зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Таким чином, вказаний Договір про співпрацю від 15.09.2022 року, укладений між ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА», ОСОБА_2 та ОСОБА_4 спрямований на виконання його сторонами, він містить визначений предмет, у ньому встановлені права та обов`язки сторін договору щодо співпраці у сфері господарської діяльності із зареєстрованими видами діяльності, порядок бухгалтерського обліку та адміністрування доходів.

Також, суд звертає увагу, що означений Договір про співпрацю не визнаний у передбаченому законом порядку недійсним чи фіктивним.

Позивач, який у клопотанні про визнання доказів недостовірними від 09.01.2024 року зсилається на те, що вказаний договір, на його переконання, має ознаки фіктивного, і просить визнати його таким, що не стосується предмету доказування, та виключити з числа доказів, не надав суду доказів на підтвердження того, що Договір про співпрацю від 15.09.2022 року визнаний фіктивним чи недійсним у судовому порядку.

До того ж, суд вважає, що вказаний Договір про співпрацю та і партнерство №15.09. від 15.09.2022 року безпосередньо стосується предмету спору, оскільки ним врегульовано співпрацю, зокрема, ОСОБА_2 з ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА», у якого позивач придбав бензиновий генератор, в тому числі, в частині спільної господарської діяльності із зареєстрованими видами діяльності, з поміж яких є роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу інтернет, а бухгалтерський облік та адміністрування доходів, отриманих від укладення правочинів з третіми особами в процесі здійснення сторонами Договору господарської діяльності, здійснюється саме ОСОБА_2 , що вбачається з п.п.2.4 Договору.

Відтак, клопотання позивача від 09.01.2024 року про визнання вказаного Договору таким, що не стосується предмету доказування, та про виключення цього Договору з числа доказів не підлягає задоволенню.

Так, судом встановлено, що 30.11.2022 року позивач ОСОБА_1 в мережі інтернет оформив замовлення на придбання бензинового генератора з продавцем ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА», менеджер якого у застосунку «Вайбер» в ході листування з позивачем, номер телефону якого НОМЕР_2 , з`ясував параметри товару.

При цьому, позивачем та менеджером продавця ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» у ході вказаного листування було узгоджено марку генератора, його потужність, вартість, спосіб оплати, спосіб доставки генератора продавцем покупцю, оплату за доставку товару.

Так, сторони домовилися, що продавець ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» продає, а позивач ОСОБА_1 купує бензиновий генератор марки Konner&Sohnen моделі KS 10000EG, серійний номер SN220908495, потужністю 8кВт, за ціною 138999,00 грн., при цьому, вартість генератора становила 139999,00 грн. та знижена продавцем на прохання покупця.

Вказані обставини підтверджуються електронним листуванням позивача з номеру телефону НОМЕР_2 з менеджером продавця ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» у застосунку «Вайбер», фототаблиці якого було додано відповідачем до відзиву на позов у чорно-білому форматі, а 12.12.2024 року долучено їх до матеріалів справи у кольоровому форматі (а.с.219, 220, 221 т.1) та фотокопією з зображенням інтерфейсу користувача торгового майданчика ROZETKA з інформацією про замовлення позивача (а.с.236 т.1).

06.12.2022 року вказаний генератор був відправлений ОСОБА_1 . Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕОКС УКРАЇНА» через оператора поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта» по товарно-транспортній накладній №9664 (а.с.94, а.с.221 т.1, фото №5).

В означеній накладній міститься інформація про відправлення: отримувач - приватна особа ОСОБА_1 , Покровськ (Донецька обл.), відділення №1, . Вартість доставки - 1422,00 грн., доставка з післяплатою: грошовий переказ 138999,00 грн. (а.с.94 т.1).

При цьому, в ході відправки генератора менеджер продавця ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» вказав позивачеві реквізити для здійснення проплати: карта НОМЕР_1 ОСОБА_2 (а.с.222 т.1, фото №6).

Від ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» генератор відправлено позивачеві ОСОБА_1 . ОСОБА_4 , що також є стороною Договору про співпрацю від 15.09.2022 року, як і відповідач ОСОБА_2 .

Позивач отримав генератор від ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА».

Вказані обставини підтверджуються інформацією з сервісу відстеження відправлень на офіційному веб-порталі оператора поштового зв`язку «Нова пошта» (а.с.95-97 т.1).

Прийнявши товар 08.12.2022 року, позивач ОСОБА_1 оплатив товар (генератор) шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок, вказаний менеджером продавця ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА», зокрема, на банківський рахунок ОСОБА_2 , що підтверджується платіжною інструкцією (а.с.10, 93 т.1).

Після отримання генератора в ході його експлуатації у позивача виникли труднощі в експлуатації через несправності, що вбачається із листування ОСОБА_1 з менеджером продавця у застосунку «Вайбер», у зв`язку із чим генератор за рекомендацією менеджера, позивачем направлено у сервісний центр офіційного представництва виробника на гарантійне обслуговування з метою виявлення та усунення несправності товару, що підтверджуються електронним листуванням позивача з номеру телефону НОМЕР_2 з менеджером продавця ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» у застосунку «Вайбер», фототаблиці якого було додано відповідачем до відзиву на позов у чорно-білому форматі, а 12.12.2024 року долучено їх до матеріалів справи у кольоровому форматі (а.с.224-235 т.1).

З Акту проведення огляду №207 від 26.01.2023 року генератора бензинового KS 10000EG SN220908495, складеного комісією представництва виробника ТОВ «ГЕНЕРАТОР АЛЬЯНС» вбачається, що виріб був у експлуатації та виявлено механічне втручання в конструкцію генератора. На гарантії. Технічний огляд показав присутність несправності. А саме, через перенавантаження вийшов з ладу статор, ротор та регулятор напруги. Несправність має ознаки не гарантійного випадку. Незважаючи на всі обставини виріб відремонтовано за рахунок сервісного центру та повернено клієнту (а.с.218 т.1).

Генератор після ремонту позивачем ОСОБА_1 отримано 22.02.2023 року, що вбачається з інформації з сервісу відстеження відправлень на офіційному веб-порталі оператора поштового зв`язку «Нова пошта» за товарно-транспортною накладної №4978 (а.с.102-104 т.1).

Таким чином, між позивачем і продавцем ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» наявні цивільно-правові відносини, а саме відносини купівлі-продажу товару, за яким продавець зобов`язується передати у власність покупця (позивача) товар належної якості, а позивач зобов`язується прийняти та оплатити товар, а також сторони мають право вимагати належного виконання зобов`язання.

Факт укладення між позивачем і продавцем договору купівлі-продажу товару підтверджується вчиненням ними послідовних дій, спрямованих на виникнення та виконання зобов`язань за таким правочином, які доводяться відповідними доказами, які проаналізовані судом вище, а саме: платіжною інструкцією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на суму 138999,00 грн. з призначенням платежу - оплата за генератор; товарно-транспортною накладною №9664, яка підтверджує відправку генератора продавцем позивачеві; товарно-транспортною накладною №4905, яка підтверджує відправлення позивачем генератора продавцю для проведення гарантійного обслуговування та ремонту; Актом проведення огляду генератора бензинового KS 10000Е №207 від 26.01.2023 року; інформацією з сервісу відстеження відправлень на офіційному веб-порталі оператора поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта» за наявними товарно-транспортними накладними, яка містить відомості про вміст, дату доставки і отримання відправлень; фототаблицями електронного листування позивача з менеджером продавця в застосунку «Вайбер», зміст яких підтверджує волевиявлення ОСОБА_1 та продавця ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» щодо погодження істотних умов купівлі-продажу товару (бензинового генератора), укладення правочину купівлі-продажу товару та вчинення сторонами дій, спрямованих на виконання зобов`язань.

Оскільки позивач прийняв і оплатив товар шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок, вказаний продавцем, а продавець поставив відповідний товар позивачу після проведення сервісного обслуговування, то зобов`язання сторін договору купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» припинилися виконанням.

Таким чином, судом встановлено, що перерахування позивачем коштів у розмірі 138999,00 грн. на рахунок відповідача ОСОБА_2 є не помилкою, а свідомою дією, спрямованою на виконання зобов`язань з оплати товару (генератора), який позивач придбав у продавця ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» і який продавець передав позивачу у власність, вказавши реквізити для здійснення оплати за товар саме відповідача ОСОБА_2 , яка, на підставі п.п.2.4 Договору про співпрацю і партнерство №15.09. від 15.09.2022 року здійснює бухгалтерський облік та адміністрування доходів, отриманих ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» від укладення правочинів з третіми особами в процесі здійснення господарської діяльності в межах співпраці на умовах вказаного Договору, за попереднім взаємним погодженням.

Суд вважає, що між сторонами у справі договірних правовідносин, що стосуються договору купівлі-продажу, не виникло, разом з тим виникли правовідносини, які за встановлених у справі обставин, підпадають під кваліфікацію таких, що виникли з Договору про співпрацю і партнерство між ОСОБА_2 та ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» і Договору купівлі-продажу та боргових зобов`язань між ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 .

При цьому, в діях ОСОБА_2 , на банківський рахунок якої за вказівкою продавця товару позивачем здійснено перерахунок грошових коштів у якості оплати за товар (генератор), відсутній склад цивільного правопорушення, пов`язаного з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, що визначено нормами глави 83 ЦК України.

За змістом ст.1212 ЦК України, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, тоді як підставою отримання відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів за товар, проданий ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» ОСОБА_1 є умови Договору про співпрацю та партнерство від 15.09.2022 року.

Як вказує Верховний Суд у постанові від 18.08.2021 року у справі № 475/897/19, зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

При цьому, суд вважає помилковим ствердження позивача про недопустимість та недостовірність доказів - копій електронного листування позивача з менеджером продавця генератора ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» у застосунку «Вайбер» та не знаходить підстав для виключення вказаного електронного доказу з числа доказів, про що просить позивач у клопотанні від 09.01.2024 року, виходячи з наступного.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

Частинами 1, 2 ст.100 ЦПК України встановлено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Проте, ч.ч.3, 4 ст.100 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Надаючи електронні докази в паперових копіях представник відповідача зазначила, що оригінал електронних доказів наявний у позивача ОСОБА_1 , оскільки саме з його мобільного телефону він здійснював листування з менеджером ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА», а в самому ТОВ, яке не є стороною у справі, у зв`язку із чим оригінали електронного листування позивача та продавця відсутні в розпорядженні відповідача.

Тому вказані паперові копії не викликають у суду сумніву у їх достовірності, містять інформацію щодо предмета доказування, на підставі них можна встановити дійсні обставини справи.

Разом з тим, суд зауважує, що позивач не був позбавлений права та можливості надати оригінал електронного доказу для огляду в суді, натомість звертався до суду з клопотанням про витребування у відповідача оригіналів електронного листування, розпорядником якого вона не є, а є сам позивач та ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА», у задоволенні якого судом відмовлено (а.с.184-185, 192-195 т.1).

У постанові від 21.06.2023 року у справі №916/3027/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст.

При цьому, у паперовій копії листування, що надане відповідачем до відзиву, суд встановив, що воно відбувається у застосунку «Вайбер» саме між позивачем та менеджером продавця, оскільки у вказаному листуванні наявний номер мобільного телефону позивача, вказаний ним же у позовній заяві.

Також, суд звертає увагу на те, що продавець ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» не має матеріальних претензій щодо оплати за придбаний товар (генератор) ні до позивача з приводу укладеного між ними договору купівлі-продажу генератора, ні до відповідача щодо отримання останньою оплати за проданий Товариством ОСОБА_1 генератор, оскільки ні позивач, ні відповідач не повідомляли суду про такі обставини.

Крім того, суд звертає увагу, що у наданих відповідях на запитання відповідача в порядку, передбаченому ст.93 ЦПК України, позивач не заперечує ні факту листування з менеджером продавця ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА», ні факту придбання генератора саме такої марки і моделі та потужності і за таку ж ціну, про що домовився із менеджером ТОВ (а.с.178-180 т.1).

А ствердження представника позивача у відповідях на питання відповідача про те, що позивач 06.12.2022 року придбав генератор у ФОП ОСОБА_5 не підтверджується жодним доказом, при цьому, представник позивача, зсилаючись на товарний чек від 06.12.2024 року, не додає його до матеріалів справи.

У відповіді на питання №8 представник позивача заперечував факт придбання генератора позивачем у тому числі через ФОП ОСОБА_4 , тоді як з інформації з сервісу відстеження відправлень на офіційному порталі оператора поштового зв`язку «Нова пошта» вбачається, що отримувач генератор Степаненко В.А., а відправник ОСОБА_4 від ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» (а.с.95-97 т.1), що підтверджується також товарно-транспортною накладною (а.с.94 т.1).

Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.76 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими ті факти та обставини, які підтверджуються належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами. Зокрема, що 08.12.2022 року ОСОБА_1 здійснив перерахунок коштів на банківський рахунок відповідача ОСОБА_2 на підставі виконання умов договору купівлі-продажу генератора, укладеного між ним та ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА», оскільки вказаний рахунок наданий йому продавцем на виконання укладеного між продавцем ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» та відповідачем ОСОБА_2 . Договру про співпрацю і партнерство від 15.09.2022 року. При цьому, вказане перерахування грошових коштів відповідало внутрішньому волевиявленню позивача, він усвідомлював значення своїх дій та розумів, що здійснює оплату саме за придбаний генератор.

Відтак, суд не встановив підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений учасниками справи, констатує той факт, що позивачем не надано належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог та порушення його прав з боку відповідача, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Встановленим судом фактам відповідають правовідносини щодо збереження майна без достатньої правової підстави та загальних підстав для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про стягнення коштів, які вважає безпідставно набутими іншими особою.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч.1 ст.11 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти (п.п.1, 2 ч.2 ст.11 ЦК України)

Об`єктами цивільних прав є речі, гроші, цінні папери, цифрові речі, майнові права, роботи та послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні та нематеріальні блага (ч.1 ст.177 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст.203 ЦК України).

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2 ст.203 ЦК України).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України).

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст.203 ЦК України).

Згідно із ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч.ч.1, 2 ст.205 ЦК України).

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (ч.1 ст.206 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу . Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається… Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст.215 ЦК України).

Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами (ст.234 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст.509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (ст.510 ЦК України).

Зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора (ст.511 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України).

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст.527 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо) (ч.1 ст.633 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст.638 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ч.1 ст.656 ЦК України).

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч.1 ст.1212 ЦК України).

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.2 ст.1212 ЦК України).

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч.3 ст.1212 ЦК України).

VІ. Висновки суду

Аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів переконує суд, що вимоги позивача про стягнення безпідставно набутих коштів та відсотків за користування ними, є безпідставними, у зв`язку із чим у позові слід відмовити за недоведеністю.

Як встановлено судом, на підтвердження своїх доводів позивачем не надано належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 18.08.2021 року у справі № 475/897/19 вбачається, що майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання).

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Таким чином, суд виходячи з досліджених матеріалів справи, аналізу законодавства встановив недоведеність позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.2 ст.133 ЦПК України).

Частинами 1, 2 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні в суд з позовом позивачем сплачено судовий збір (а.с.1, 2 т.1).

Так як позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів та відсотків за користування ними не підлягає задоволенню, то ці витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, тому залишаються за позивачем.

Частиною 3 ст.133 ЦПК України установлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відзиві на позов представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Калачик Н.М. просила у випадку відмови в позові стягнути з позивача на користь відповідача понесені відповідачем витрати на правничу допомогу в орієнтовній сумі 14000 грн., розмір якої остаточно буде визначений на підставі Акту наданих послуг із професійної правничої допомоги (а.с.89 т.1).

У судовому засіданні 22.01.2024 року представник відповідача - адвокат Калачик Н.М. у порядку ч.8 ст.141 ЦПК України, у вступному слові зробила усну заяву про подання доказів на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відтак, розподіл витрат відповідача на правничу допомогу підлягає вирішенню у порядку, встановленому ч.8 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 81, 83, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст.11, 16, 177, 202, 203, 204, 205, 206, 207, 215, 234, 509, 510, 511, 626, 628, 633, 638, 655, 656, 1212 ЦК України, суд,

вирішив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів та відсотків за користування ними - відмовити.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Повне ім`я (для фізичних осіб) сторін:

- позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Красне Красноармійського району Донецької області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 14.07.1997 року Селидівським МВ УМВС України у Донецькій області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ;

- відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 .

Повне судове рішення складено 29.01.2024 року, з врахуванням, що останній день складання повного рішення припадає на вихідний день (27.01.2024 року).

Суддя: