УХВАЛА

24 січня 2024 року

м. Київ

справа № 132/3041/20

провадження № 61-16217 ск23

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 22 вересня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 02 травня2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 22 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Вінницькогоапеляційного суду від 02 травня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду - вартість будівельно-відновлювальних робіт, спричинених внаслідок надзвичайної ситуації у розмірі 1 034 087,00 грн. В решті позову відмовлено.

До Верховного Суду 06 листопада 2023 року військова частина НОМЕР_1 подала касаційну скаргу на вказані судові рішення після закінчення строку на касаційне оскарження, у якій просила їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Також просила поновити пропущений з поважних причин строк на касаційне оскарження, вказуючи, що копію судового рішення суду апеляційної інстанції отримала 03 серпня 2023 року. Зазначала, що військова частина НОМЕР_1 є юридичною особою, яка фінансується з державного бюджету та є розпорядником бюджетних коштів найнижчого рівня, у зв`язку з чим не мала змоги своєчасно сплатити судовий збір. Звертала увагу, що внаслідок військової агресії російської федерації проти України та введення на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 незалежно від військових звань та посад залучалися до виконання бойових (спеціальних) завдань, щопозбавило можливості вчасно подати касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху, оскільки вказані причини пропуску строку на касаційне оскарження визнані неповажними та запропоновано заявнику надати докази на підтвердження поважності причин пропуску строку або навести інші підстави для поновлення строку та надати відповідні докази.

У грудні 2023 року до Верховного Суду від військової частини НОМЕР_1 на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 04 грудня 2023 року надійшло клопотання про усунення недоліків касаційної скарги, до якого заявник додає докази затримки фінансування військової частини для оплати судового збору.

Вивчивши надані матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України, строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Верховним Судом встановлено, що повний текст постанови Вінницького апеляційного суду від 02 травня2023 року оприлюднений в Єдиному державному реєстрі судових рішень 04 травня 2023 року, касаційна скарга подана 06 листопада2023 року,тобто після спливу шести місяців з дня складення повного судового рішення.

В ухвалі від 04 грудня 2023 року Верховний Суд запропонував надати докази, що апеляційний суд порушив вимоги статті 272 ЦПК України щодо порядку видачі або направлення судового рішення.

Повторно звертаючись до суду із клопотанням, військова частина НОМЕР_1 не надала доказів, які б свідчили про порушення судом апеляційної інстанції вимог про направлення судового рішення.

Отже, сам по собі факт отримання заявником оскаржуваної постанови після спливу шести місяців з дня складення повного судового рішення, за відсутності даних про недотримання апеляційним судом вимог процесуального закону щодо порядку видачі і направлення копії оскаржуваного судового рішення не може бути підставою для поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки не свідчить про об`єктивні перешкоди подати касаційну скаргу у передбачений законом строк.

Суд враховує, що військова частина НОМЕР_1 достовірно була обізнана про це судове провадження, оскільки самевійськова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу і мала можливість цікавитися прийнятим судовим рішенням у безкоштовному та загальнодоступному реєстрі судових рішень або отримати його копію в суді. Доказів протилежного заявник не надала.

Ураховуючи викладене, військова частина НОМЕР_1 не цікавилася розглядом справи та без поважних причин подала касаційну скаргу зі значним пропуском строку на касаційне оскарження, після спливу шести місяців з дня складення повного судового рішення.

Посилання заявника на поважність причин пропуску процесуального строку у зв`язку із затримкою фінансування військової частини та відсутністю коштів на рахунках для сплати судового збору, суд оцінює критично з огляду на таке.

Органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених, в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

Обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо, не можуть бути підставою для реалізації державною установою права на касаційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск такого строку з поважних причин.

У ситуації з пропуском строків державними органами (установами, закладами) поважною причиною пропуску строку не може бути необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватися принципу «належного урядування» та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

Правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення Європейського суду з прав людини від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

Аргументи заявника про затримку фінансування військової частини та відсутність коштів на рахунках не свідчать про об`єктивні перешкоди щодо оскарження судових рішень чи утруднення своєчасного звернення заявника з касаційною скаргою, оскільки у заявника була можливість з 20 вересня 2023 року, враховуючи додану виписку з рахунка, сплатити судовий збір та звернутися із касаційною скаргою у розумний строк.

Інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження в клопотанні не зазначено та судом не встановлено.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду та забезпечення принципу правової визначеності.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» рішення від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» рішення від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційнеоскарження, визнані судом неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Положення аналогічного змісту містить також частина третя статті 393 ЦПК України.

Верховний Суд вважає, що заявником не наведено належних підстав для поновлення пропущеного строку звернення з касаційною скаргою та не надано належних доказів на підтвердження обставин неможливості звернення з касаційною скаргою у розумний строк, тому суд визнає наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішеньнеповажними та відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частиною третьою статті 393, пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 22 вересня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 02 травня2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення майнової шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара