ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 643/1829/23
Номер провадження 22-ц/818/75/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2023 року в складі судді Скотаря А.Ю., у справі № 643/1829/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про списання процентів з тіла кредиту та повернення кредитних коштів,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) про списання процентів з тіла кредиту та повернення кредитних коштів.

Позов мотивовано тим, що вона є споживачем банківських послуг, які надає АТ КБ «ПриватБанк». З 23 вересня 2022 року до 24 вересня 2022 року у неї з кредитної картки «Універсальна голд» № НОМЕР_1 списано грошові кошти шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, внаслідок чого їй завдано матеріальної шкоди в розмірі 11781,66 грн, з яких 9919,26 грн - тіло кредиту, 1862,37 грн - відсотки

Списання грошей нею виявлено 25 вересня 2022 року, після чого вона звернулась на гарячу лінію Приват 24 та повідомила про крадіжку грошей, в наслідок чого кредитну карту заблоковано та подано заявки на проведення претензійної роботи банком № 2125593 від 24 вересня 2022 року та № 2125592 від 24 вересня 2022 року на повернення грошей.

26 вересня 2022 року вона звернулась до Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області (далі Управління) з заявою про порушення кримінального провадження за фактом крадіжки грошей зі своєї карти Приват банку.

Зазначала, що зняття грошей з кредитної картки відбувалось в кілька етапів, але відповідач жодного разу не вимагав у неї підтвердження зняття грошей з картки та не надіслав смс-повідомлення про зняття коштів; під час продовження дії кредитної картки фахівець не запропонував застрахуватися від шахрайства у відділенні Банку, куди вона звернулась.

Паролі кредитної картки та всі дані по кредитній картці № НОМЕР_1 вона нікому не передавала.

06 листопада 2022 року вона звернулась до Банку з письмовою заявою про призупинення нарахування процентів на тіло кредиту та повернення вкрадених кредитних коштів.

В межах кримінального провадження № 0003041 від 27 вересня 2022 року співробітники поліції зробили виїмку документів з відділення Банку та встановили, що переказ грошових коштів з її банківської картки здійснено двома транзакціями на користь абонента, якому належить банківський рахунок НОМЕР_2 , ІПН: НОМЕР_3 , номер банківської картки: НОМЕР_4 .

Транзакція «1» ID транзакцїї « НОМЕР_5 »: 23 вересня 2022 року о 22:49:17 у розмірі 4140,6 грн, комісія 120,6 грн. на користь отримувача: банківський рахунок НОМЕР_2 , ІПН: НОМЕР_3 , номер банківської картки: НОМЕР_4 . Термінал: ІО11ОSWA. Залишок балансу після вказаної транзакції: 6290,52 грн.

Транзакція «2» ID транзакцїї « НОМЕР_6 »: 23 вересня 2022 року о 22:50:41 у розмірі 4658,18 грн, комісія 135,68 грн, на користь отримувача банківський рахунок НОМЕР_2 , ІПН: НОМЕР_3 , номер банківської картки: НОМЕР_4 . Термінал: ІО11ОSWA. Залишок балансу після вказаної транзакції: 1632,34 грн.

По теперішній час Банк продовжує нараховувати проценти на тіло кредиту у розмірі 1862,37 грн та кредитні кошти у розмірі 9919,29 грн.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просила суд зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» списати проценти за кредитом у розмірі 1862,37 грн; повернути їй вкрадені кошти у розмірі 9919,29 грн, стягнути судовий збір.

04 травня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» подано пояснення, в яких просило позов залишено без задоволення.

Пояснення мотивовано тим, що шляхом підписання анкети-заяви від 30 листопада 2020 року ОСОБА_1 погодилась з Умовами і правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» та уклала договір про надання банківських послуг з відповідачем. 30 листопада 2020 року ОСОБА_1 отримала електронні платіжні засоби (карти), зокрема № НОМЕР_1 (з кредитним лімітом) для здійснення платіжних операцій по рахунку. З 23 вересня 2022 року по 24 вересня 2022 року з вказаної карти списано грошові кошти на загальну суму 10175,57 грн (з урахуванням комісії Банку).

Грошові кошти в сумі 8798,78 грн переказано через Приват24 для фізичних осіб (мобільна версія) на карту № НОМЕР_4 банку АТ «Укргазбанк»; 6,76 USD (еквівалент 253,19 грн) переказано шляхом ручного вводу реквізитів карти на сервісі компанії «МЕТА» (Fасеbоок аds.), термінал TWITERM, процесінг компанії «МЕТА»; 30 USD (еквівалент 1123,6 грн) - шляхом ручного вводу реквізитів карти на сервісі компанії WIX.com, термінал ХТ3Х9ZFХ, процесінг компанії WIX.com, ретейлер HECTREQUAUTMVVL. Грошові кошти в сумі 1123,60 грн від отримувача WIX.com повернуто клієнту на карту № НОМЕР_7 01.12.2022 за результатами розгляду заявок на повернення.

Також встановлено, що у період з 23 вересня 2022 року до 24 вересня 2022 року в Приват24 здійснювались входи з пристрою, типового для даного акаунту зазначеного, як HUAWEI TIT-U02|НUAWEI (іmei 10DF901422FDF9D6). Типовими ір-адресами для даного акаунту у вказаний період є наступні: НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 та НОМЕР_11 , зареєстровані в м. Харків, згідно геопозиції входів. Однак, у вказаний період часу також здійснені входи з нетипового для даного акаунту пристрою, зазначеного як REDMI NOTE 8/ХІАОМІ (imei: НОМЕР_12 ), при цьому входи здійснювалися з ір-адрес НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , НОМЕР_18 та НОМЕР_19 , геопозиція входів на даному пристрої відключена.

Пароль входу до акаунту клієнта в Приват24 у період часу з 23 вересня 2022 року до 24 вересня 2022 року не змінювався, заблоковано акаунт 24 вересня 2022 року о 16:53, тобто після здійснення переказів, на карту № НОМЕР_1 встановлено ліміт видаткових операцій ("заблоковано") на підставі звернення клієнта на "3700".

23 вересня 2022 зафіксовано одне повідомлення, що надійшло клієнту: здійснення клієнтом авторизації в Приват24 (скриншот з ПК банку додається). Інші повідомлення від 24 вересня 2023 року здійснені вже після фіксації заяви клієнта про шахрайство (повідомлення про «блокування» карт, опитування клієнтів з метою оцінки якості обслуговування, врізка в ІС.РВ для збереження голосового зліпку). При вивченні даних, отриманих за заявкою ОТРРАS (Виборка по смс-повідомленням з ОТР паролями), встановлено, що інформація про отримання клієнтом повідомлень з ОТР паролями за період часу 23 вересня 2022 року до 24 вересня 2022 року відсутня. Відповідно до SМSARC (Архів вихідних SVSARC за номером телефону) відповідь на заявку містить інформацію тільки про встановлення обмежень на карти клієнта.

24 вересня 2022 року на підставі звернення клієнта сформовано заявки на повернення № 2125592 та № 2125593, грошові кошти в сумах 449,44 грн та 674,16 грн 01 грудня 2022 року повернуто клієнту на карту № НОМЕР_7 . Заявки на суми менше 150 грн за транзакцію та на транзакції, проведені на мерчанті ПриватБанку не формуються.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» повернути грошові кошти в сумі 9051,97 грн шляхом їх відновлення на картковому рахунку ОСОБА_1 , з якого їх було знято в період часу з 23 вересня 2022 року до 24 вересня 2022 року внаслідок несанкціонованих операцій.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 824,85 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою вжито заходів щодо відвернення наслідків шахрайських дій стосовної неї, своєчасного повідомлено відповідача про вказані обставини. Списання коштів здіснено за відсутності вини ОСОБА_1 , а тому наявні підстави для відновлення залишку кредитних коштів на її особистому рахунку та припинення нарахування відсотків та інших штрафних санкцій. Оскільки відповідачем списані з рахунку позивачки 9919,29 грн не були повернуті в повному обсязі, наявні підстави для зарахування на її рахунок 9051,97 грн. У частині стягнення відсотків позов підлягає залишенню без задоволення, оскільки позивачкою не надано належного розрахунку сум, які були списані з рахунку як вказані штрафні санкції.

06 липня 2023 року засобами поштового зв`язку АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що саме позивачка несе відповідальність за здійснення платіжних операцій та нею суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з рахунку позивачки.

Доступ до коштів клієнта здійснено внаслідок повідомлення паролю в Приват24 третім особам, або здійснення операції особисто клієнтом.

Фінансовим номером ОСОБА_1 був зареєстрований номер НОМЕР_20 , який в подальшому не змінювався, телефон не втрачався, пароль входу у Приват24 в день операцій не змінювався, тобто, банк не здійснював заходів, які сприяли би розголошенню даних позивача, що виключає майнову відповідальність АТ КБ «ПриватБанк».

Доступ до коштів клієнта здійснено внаслідок повідомлення паролю в Приват24 третім особам, або здійснення операції особисто клієнтом.

Блокування карти здійснено дистанційно після з`єднання клієнта з оператором callcenter, тобто, блокування фінансового номеру було здійснено після переказів коштів, що свідчить про те, що в час проведення платіжних операцій, мобільний телефон з фінансовим номером був активний та находився в розпорядженні позивача.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт1 частини 1 статті 374ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем банківських послуг, які надаються АТ КБ «ПриватБанк» . На виконання вказаного договору позивачці було видано банківську картку «Універсальна голд» № НОМЕР_1 , (а.с. 11-14).

27 вересня 2022 року за заявою ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру судових рішень внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, номер кримінального провадження № 0003041. Як вбачається з витягу з ЄРДР 26 вересня 2022 року до ХРУП № 2 надійшла заява ОСОБА_2 про вчинення шахрайських дій шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки щодо неї, внаслідок чого їй була завдана матеріальна шкода (а.с.7).

В межах вказаного кримінального провадження здійснено виїмку документів із відділення АТ КБ «ПриватБанк» та з протоколу огляду диску від 22 лютого 2023 року вбачається, що переказ грошових коштів з банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 здійснено двома транзакціями на користь абонента, якому належить банківський рахунок НОМЕР_2 , ІПН: НОМЕР_3 , номер банківської картки: НОМЕР_4 . Транзакція «1» ID транзакцїї « НОМЕР_5 »: 23.09.2022 о 22:49:17 з банківської картки позивача № НОМЕР_1 у розмірі 4140,6 грн, комісія склала 120,60 грн. на користь отримувача: банківський рахунок НОМЕР_2 , ІПН: НОМЕР_3 , номер банківської картки: НОМЕР_4 . Термінал: ІО11ОSWA. Залишок балансу після вказаної транзакції: 6290,52 грн. Транзакція «2» ID транзакцїї « НОМЕР_6 »: 23.09.2022 о 22:50:41 з банківської картки позивача № НОМЕР_1 у розмірі 4658,18 грн, комісія склала 135,68 грн, на користь отримувача банківський рахунок НОМЕР_2 , ІПН: НОМЕР_3 , номер банківської картки: НОМЕР_4 . Термінал: ІО11ОSWA. Залишок балансу після вказаної транзакції: 1632,34 грн (а.с. 15-16).

На звернення ОСОБА_1 про повернення коштів та не нарахування відсотків, АТ КБ «ПриватБанк» листом від 10 листопада 2022 року повідомив позивачку про відсутність підстав для повернення коштів, що списані з кредитної карти (а.с. 9-10).

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинному на час виникнення спірних правовідносин) платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 2 розділу VI положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61- 30583св18), від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025 /19 (провадження № 61-1035св21), від 06 вересня 2023 року у справі № 686/30030/21 (провадження № 61-5111св23).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка не вчиняла дії, спрямовані на списання чи перерахунок коштів з її карткового рахунку, невідкладно повідомила банк про здійснення платіжних операцій, які нею не виконувалися, а відповідач не надав докази на підтвердження вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, та не вчинив дій щодо зупинення здійснення операцій.

На підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції, враховуючи вищевказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема, несанкціоноване списання грошових коштів з рахунку позивача, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним, ухваленим з дотриманням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 29 січня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова