Справа № 442/6166/22 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/811/1855/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство», правонаступником якого є державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство», правонаступником якого є державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з державного підприємства (далі ДП) «Дрогобицьке лісове господарство» заборгованість за договорами поворотної фінансової допомоги в розмірі 1781086 грн. 57 коп., з яких: сума позики 972750 грн.; інфляційні втрати 330471 грн. 06 коп., 3% річних 60143 грн. 68 коп. та пеня 417721 грн. 83 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ним та ДП «Дрогобицьке лісове господарство» було укладено договори поворотної фінансової допомоги, а саме: договір №18 від 27.06.2019 року на суму 390000 грн., кошти за яким внесені 27.06.2019 року двома траншами по 195000 грн.; договір №19 від 27.06.2019 року на суму 235000 грн., кошти за яким внесені 27.06.2019 року одним траншем; договір №22 від 27.12.2019 року на суму 349000 грн., кошти за яким внесені 27.12.2019 року одним траншем.

У відповідності до пункту 1.2 цих договорів, договір є укладений з моменту передачі грошей від позикодавця, що підтверджується видачею відповідного письмового документу (квитанція, розписка, тощо), а пунктами 2.2 та 2.3 встановлено, що позика надається строком на 1 (один) рік і позичальник має право повернути позику достроково.

Зазначає, що на час звернення до суду з позовом, ДП «Дрогобицьке лісове господарство» (позичальник), не виконало умов договорів, що дає право вимагати стягнення неповернутої поворотної безпроцентної фінансової допомоги з урахуванням індексу інфляції, 3% річних та пені.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 травня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Дрогобицьке лісове господарство» на користь ОСОБА_3 заборгованість за договорами поворотної фінансової допомоги (№18 від 27.06.2019 року, №19 від 27.06.2019 року та №22 від 27.12.2019 року) в сумі 1144141 грн. 16 коп. та 27705 грн. судових витрат, а всього: 1171846 грн. 16 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач ДП «Дрогобицьке лісове господарство», правонаступником якого ухвалою Львівського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року залучено державне спеціалізоване господарське підприємство (далі ДП) «Ліси України».

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаного позову.

Вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що передані позивачем відповідачу грошові кошти в розмірі 972750 грн. є поворотною фінансовою допомогою, сплаченою позивачем на підставі трьох договорів повторної фінансової допомоги: №18 від 27.06.2019 року, №19 від 27.06.2019 року та №22 від 27.12.2019 року, є неправильним, оскільки в документах, на підставі яких позивач сплачував кошти відповідачу, зокрема, квитанціях до прибуткового касового ордеру №1070 від 27.06.2019 року, №1071 від 27.06.2019 року, №1087 від 27.06.2019 року, №2774 від 27.12.2019 року в графі «підстава» не зазначено, що такі кошти вносились саме на підставі вказаних договорів поворотної фінансової допомоги.

На переконання апелянта, у зв`язку з вищенаведеним, між позивачем та відповідачем не існувало договірних відносин щодо грошових коштів на суму 972750 грн. і підстава внесення таких коштів позивачем не є пов`язаною з договорами повторної фінансової допомоги.

Відтак, зважаючи на те, що позивач свої позовні вимоги про стягнення боргу обґрунтував саме порушенням відповідачем зобов`язань за трьома договорами поворотної фінансової допомоги щодо строку повернення коштів, а не іншими обставинами, такі позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Окрім того, зауважує, що на підставі статті 141 ЦПК України суд першої інстанції понесені позивачем судові витрати мав би стягнути з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а не в повному обсязі.

Вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи, порушив норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення не відповідає передбаченим статтею 263 ЦПК України критеріям законності та обґрунтованості, що є підставою для скасування рішення.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ДП «Дрогобицьке лісове господарство» було укладено договори поворотної фінансової допомоги, а саме: договір №18 від 27.06.2019 року на суму 390000 грн., кошти за яким внесені 27.06.2019 року двома траншами по 195000 грн.; договір №19 від 27.06.2019 року на суму 235000 грн., кошти за яким внесені 27.06.2019 року одним траншем; договір №22 від 27.12.2019 року на суму 349000 грн., кошти за яким внесені 27.12.2019 року одним траншем.

У відповідності до пункту 1.2 цих договорів, договір є укладений з моменту передачі грошей від позикодавця, що підтверджується видачею відповідного письмового документу (квитанція, розписка, тощо).

Пунктами 2.2 та 2.3 договорів визначено, що позика надається строком на 1 (один) рік і позичальник має право повернути позику достроково.

Та обставина, що вказані кошти надійшли на рахунок відповідача підтверджено квитанціями та виписками по особовому рахунку, які були витребувані з АТ АКБ «Львів» на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31.10.2022 року.

Окрім того, стороною відповідача не заперечується та обставина, що грошові кошти у вказаних сумах поступили на рахунок відповідача.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підпунктом 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що поворотна фінансова допомога сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

З моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається укладеним.

Ураховуючи наведені вище норми матеріального права та умови укладених між сторонами договорів, а також підтверджений належними доказами (квитанціями, як це передбачено у п.1.2 договорів) факт передачі позивачем відповідачу грошових коштів в розмірі 972750 грн., суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність визначених законом підстав для стягнення вказаної суми позики з відповідача у користь позивача, оскільки доказів про виконання договорів відповідачем не надано.

Правильними є й висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача на підставі статті 625 ЦК України інфляційних втрат у розмірі 128170 грн. 75 коп. та трьох процентів річних у розмірі 43220 грн. 41 коп., оскільки такі присуджені позивачу лише за період до введення на території України воєнного стану до 24.02.2022 року.

Таким чином, по суті даний спір вирішений судом першої інстанції правильно, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Разом з тим, вирішуючи питання розподілу судових витрат (сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви 12405 грн., та понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 15300 грн.), суд першої інстанції допустив порушення вимог статті 141 ЦПК України, оскільки такі підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, які суд задовольнив частково (64% від ціни позову).

Отже, відповідно до статті 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог позивача, з відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 7939 грн. 20 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 9792 грн., що сумарно становить 17731 грн. 20 коп., і, відповідно, загальний розмір присудженого позивачу стягнення становить 1161872 грн. 36 коп., а тому рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно змінити, в решті, рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство», правонаступником якого є державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 травня 2023 року в частині визначення розміру стягуваних у користь ОСОБА_3 судових витрат та в частині визначення загального розміру стягнення змінити, зменшивши розмір судових витрат до 17731 гривень 20 копійок та зменшивши загальний розмір стягнення до 1161872 гривень 36 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 26 січня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич