печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року

Печерський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Головко Ю. Г.,

за участю секретаря судових засідань Матвійчука В. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Лазаревої Альони Ігорівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

19.03.2024 до Печерського районного суду м. Києва надійшло подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Лазаревої Альони Ігорівни, сформоване в системі «Електронний суд» 13.03.2024 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання ним зобов`язань, покладених згідно виконавчого провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 666/4370/15-ц від 03.02.2016 виданого Дніпровським районним судом м. Херсона.

В обґрунтування зазначеного подання виконавець зазначив, що на виконанні у відділі примусовою виконання рішень Департаменту державне виконавчої служи Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 666/4370/15-ц від 03.02.2016 виданого Дніпровським районним судом м. Херсона про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк національний кредит» заборгованості Дочірнього підприємства «Співдружність ініціативних працездатних інвалідів авто» за договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 96ю/2011/05-1501/2-1 від 23.05.2011 у розмірі 16751955, 62 грн, яка складається із суми заборгованості за кредитом: 9760228, 00 грн; суми заборгованості за процентами 2033834, 66 грн; суми пені за несвоєчасну сплату процентів 258972, 02 грн; суми пені за несвоєчасне повернення кредиту 379502, 25 грн; 3 % річних від простроченої суми процентів 44 908, 33 грн; 3 % річних від простроченої суми кредиту 72829, 90 грн; індекс інфляції за час прострочки по сплаті процентів 430427, 89 грн; індекс інфляції за час прострочення по кредиту 502652, 47 грн; штраф за прострочку кредиту 502800, 00 грн; штраф за прострочку процентів 3016800, 00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Національний кредит» судові витрати у розмірі 4019, 40 грн.

28.03.2016 державним виконавцем у відповідності до вимог ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження до виконання, та до відома.

Постановою від 19.05.2016 державним виконавцем прийнято постанову про арешт майна боржника.

19.05.2016 державним виконавцем прийнято постанову про арешт коштів боржника, копію якої направлено на виконання до банківських установив та сторонам до відома.

Постановами від 05.05.2020 та від 24.01.2023 державним виконавцем накладено арешт на кошти боржника, що містяться на рахунках відкритих боржником в банківських установах України.

З метою перевірки майнового стану боржника до реєструючих органів виконавцем направлено відповідні запити. Згідно відповіді Міністерства внутрішніх справ України встановлено, що транспортні засоби за боржником не зареєстровані. Згідно відповіді Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку встановлено, що цінні папери та акції за боржником на праві власності відсутні. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що нерухоме майно за боржником не зареєстровано. Згідно відповіді з банківських установ встановлено, що кошти на рахунках в боржника відсутні. Згідно відповіді Державної інспекції сільського господарства в Херсонській області встановлено, що сільськогосподарська та інша техніка за боржником не зареєстрована на праві власності.

Згідно відповіді Держпраці встановлено, що технологічні транспортні засоби, які згідно законодавства підлягають реєстрації не зареєстровані за боржником. Державним виконавцем на адресу боржника направлено вимогу згідно якої боржника зобов`язано надати пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити відділ письмово про заходи, що вживаються з метою його виконання.

Листом від Державного космічного агентства України повідомлено, що відомості про наявність в боржника зареєстрованого майна, задіяного у сфері космічної діяльності, в Державному космічному агентстві України відсутні. Згідно відповіді Державної прикордонної служби України, щодо перетину боржником державного кордону від 06.03.2024 за №: 194684645, боржник перетинав кордон та володіє закордонним паспортом: серія, номер документу/ID карта: НОМЕР_1 .

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ч.4 ст. 441 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги подання, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду зазначеного подання, суд прийшов наступних висновків.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст. 6 цього Закону, громадянинові України у випадку, якщо діють неврегульовані договірні зобов`язання, до виконання зобов`язань або розв`язання спору може бути відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п. п. 1-9 ч. 1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання таких зобов`язань.

Законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Слід зазначити, що право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Проте судом не встановлено будь-яких свідомих дій боржника, спрямованих на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, оскільки в матеріалах подання відсутні відомості про місце його знаходження в Україні, зокрема, враховуючи введений у державі військовий стан. Також відсутні дані, що боржник взагалі знає про відкрите виконавче провадження.

Судом не встановлено, що копії зазначених постанов направлялися боржнику у виконавчому провадженні для виконання та для відома, зокрема матеріали подання не містять про це підтверджуючих документів.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі , або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Аналізуючи зазначене, враховуючи вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадянУкраїни», яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не надано всі необхідні докази, які б свідчили про ухилення боржника від виконання зобов`язання, а також не вбачається наявності обґрунтованого припущення, що вирішення питання про заборону боржникові виїзду за кордон сприятиме виконанню зобов`язання, у зв`язку з чим, подання є необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню.

11 травня 2021 року Європейським судом з прав людини було ухвалено рішення у справі «Стецов проти України», яке набуло статусу остаточного 11 серпня 2021 року.

У цій справі Європейський суд констатував порушення статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з втручанням у право заявника на виїзд з країни, яке не було виправданим та пропорційним з огляду на обставини справи.

У цьому рішенні Європейський суд зазначив, що «...у світлі принципу пропорційності намір боржника у разі несплати заборгованості, встановленої рішенням суду, (...) не може бути єдиною причиною, що виправдовує оскаржуване обмеження (...). Відповідний орган має пояснити, як заборона виїзду може бути використана для стягнення боргу, враховуючи індивідуальні обставини заявника та інші обставини справи. Однак у цій справі, на думку національних органів влади, які ініціювали цей захід та санкціонували його, ні суд, ні державний виконавець не були компетентними скасувати заборону або переглянути її доречність та нагальність. Відповідно до національного законодавства, яке діяло на той час, та рішення, прийнятого національними органами влади у справі заявника, якщо було застосовано заборону, її не можна скасувати до повної сплати заборгованості заінтересованою стороною. На думку Суду, таке регулювання суперечить статті 2 Протоколу № 4 Конвенції.

Суд бере до уваги реформу цивільного судочинства, яка дозволяє будь-якому боржнику розпочати провадження щодо зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (див. пункти 19 та 20 вище). Однак ця реформа відбулася після фактів, що стали підставою подання заявником заяви до суду. Беручи до уваги ці міркування, суд вважає, що до заявника застосовувались заходи, які не були достатньо обґрунтованими і які не могли бути переглянуті, або повторно розглянуті до повної сплати заборгованості. Суд дійшов висновку, що національні органи влади не виконали зобов`язання, що випливає зі статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції, а саме не забезпечили обґрунтованість та пропорційність втручання у право заявника на виїзд зі своєї країни як з моменту виїзду, так і протягом всього періоду з огляду на конкретні обставини справи. Отже, у цій справі було порушено право заявника на свободу пересування, гарантоване пунктом 2 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції.» (пункти 31-32 рішення).

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено, що на виконанні знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 666/4370/15-ц, виданого 03.02.2016 Дніпровським районним судом м. Херсона про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк національний кредит» заборгованості Дочірнього підприємства «Співдружність ініціативних працездатних інвалідів авто» за договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 96ю/2011/05-1501/2-1 від 23 травня 2011 року у розмірі 16 751 955,62 грн., яка складається із суми заборгованості за кредитом: 9 760 228,00 грн.; суми заборгованості за процентами 2 033 834,66 грн.; суми пені за несвоєчасну сплату процентів 258 972,02 грн., суми пені за несвоєчасне повернення кредиту 379 502,25 грн., 3% річних від простроченої суми процентів 44 908,33 грн., 3% річних від простроченої суми кредиту 72 829,90 грн., індекс інфляції за час прострочки по сплаті процентів 430 427,89 грн., індекс інфляції за час прострочення по кредиту 502 652,47 грн., штраф за прострочку кредиту 502 800,00 грн., штраф за прострочку процентів 3 016 800,00 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Національний кредит» судові витрати у розмірі 4019,40 грн.

За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Підтверджень того, що боржник належним чином повідомлений про хід виконавчого провадження (отримання боржником відповідних процесуальних документів) та що він обізнаний про його наявність, не надано. Також державним виконавцем не підтверджено, що встановлення обмеження у праві виїзду дійсно забезпечить фактичне виконання у повному обсязі рішення суду, за яким відкрито виконавче провадження та як заборона виїзду може бути використана для стягнення боргу.

Таким чином, суд приходить висновку, що зазначене не свідчить про свідоме ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

З поданих до подання доказів про вчинення виконавчих дій, не вбачається підстав для обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України, оскільки подання обґрунтовується лише перебуванням останнього у статусі боржника.

Оскільки суд має повноваження щодо обмеження у праві виїзду боржника виключно у випадку його ухилення від виконання рішення суду, а належних доказів цілеспрямованого ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення на час подання приватним виконавцем не надано, як і доказів наміру боржника вибути за межі України з метою ухилення від виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Херсона у справі № 666/4370/15-ц, виданого 03.02.2016, суд вважає, що подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Лазарєвої А. І. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника є необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. 260-261, ст. 441ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Лазаревої Альони Ігорівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю. Г. Головко