Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова

в складі

головуючого судді Радченка В.Є.

з участю

секретаря судових засідань Штогрина В.-Н.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справі за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ), треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович (адреса: 01001, м.Київ, вул. Мала Житомирська, 6/5), Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Генадій Володимирович (адреса: 65082, м. Одеса, вул. Гоголя, 19/1) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Ідея Банк», треті особа, що не заявляють самостійних вимог Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Генадій Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 10 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 126442, яким з позивача стягнуто на користь АТ «ІДЕЯ БАНК», невиплачені в строк грошові кошти на підставі кредитного договору № Z206.00614.004462369 від 29 жовтня 2018 року на загальну суму 191 125,48 грн. Стягнення заборгованості проводиться за період з 02 листопада 2020 року по 05 травня 2021 року. Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Г.В. 20 липня 2021 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2. Позивач вважає, що такий виконавчий напис вчинено без додстатніх правових підстав, з порушенням нотаріусом процедури вчинення напису. Вказує, що відповідачем для отримання виконавчого напису нотуріусу був наданий лише кредитний договір № 206.00614.004462369 від 29 жовтня 2018 року, який не був посвідчений нотаріально, інших документів не додано, а в виконавчому написі інформація про документи, які стали підставою його вчинення та підтверджують безспірність заборгованості, відсутня. Тому просить позов задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

06 грудня 2023 року ухвалою Галицького районного суду м. Львова відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

21.01.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідча просив в задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі. Зазначив, що ОСОБА_1 було порушено договірні умови за кредитним договором № Z206.00614.004462369, внаслідок чого у нього виникла кредитна заборгованість. Після чого на адресу відповідача було направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань та довідку-розрахунок заборгованості. Проте, позивач жодним чином не висловив заперечень щодо її змісту. Зазначає, що АТ «Ідея Банк» було подано всі необхідні документи, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вказує, що до 28.02.2022 року законодавством не заборонялося вчинення виконавчих написів за кредитними договорами, які не є нотаріально посвідчені.

Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити.

Представник АТ «Ідея Банк» в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. У відзиві просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Приватний нотаріус КМНО Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Г.В. в судове засідання не з`вився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, виходячи з положеньст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» був укладений кредитний договір № Z206.00614.004462369, згідно якого відповідач надав ОСОБА_1 грошові кошти (кредит) на поточні потреби в сумі 120 000 грн. Згідно п.1.2 кредитного договору банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 60 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника.

Згідно пункту 1.4 кредитного договору станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління Банку, становить 9,5% що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку у розмірі 21,99%.

Станом на 05 травня 2021 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за кредитного договором у загальному розмірі 189225,48 грн.

10 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 126442, яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь АТ «ІДЕЯ БАНК», невиплачені в строк грошові кошти на підставі кредитного договору № Z206.00614.004462369 від 29 жовтня 2018 року на загальну суму 191 125,48 грн., строк платежу за яким настав 02.10.2020. Стягнення заборгованості проводиться за період з 02 листопада 2020 року по 05 травня 2021 року включно на загальну суму 191 125,48 грн., з яких: 97235,84 грн. - строковий основний борг;10249,91 грн. - прострочений основний борг; 23326,42 грн. - прострочені проценти; 4231,51 грн. - строкові проценти; 10584,36 грн. - строкова плата за обслуговування кредиту; 43597,44 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту; 1900,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 20 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого напису № 126442, виданого 10.06.2021 року.

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 87 та ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Аналогічне визначено підпунктом 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (надалі - Порядок), згідно якого нотаріус вчиняє виконавчі написи:

1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до п. 3.2. Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (надалі Перелік).

Згідно з п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису по кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка 3 рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення 3 відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Як вбачається зі матеріалів справи, з метою вчинення виконавчого напису AT «Ідея Банк» було подано нотаріусу наступні документи:

- заяву АТ «Ідея Банк» про вчинення виконавчого напису;

- кредитений договір № Z06.00614.004462369 від 29.10.2018;

- довідку АТ «Ідея Банк» про ненадходження платежів;

- вимогу АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про усунення порушення кредитних зобов`язань;

- довідку-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором № Z06.00614.004462369 від 29.10.2018, станом на 05.05.2021;

- список згрупованих поштових відправлень АТ «Ідея Банк»;

- список згрупованих поштових відправлень цінних листів АТ «Ідея Банк»;

- опис вкладення до цінного листа, що підтверджує надіслання на адресу Позивача документів, визначених пунктами 4 - 5 даного переліку, а також фіскальний чек по оплаті вище вказаних послуг поштового зв`язку;

- виписку по рахунку.

Отже, для вчинення нотаріусом виконавчого напису відповідачем було подано повний пакет документів, що свідчив про наявність безспірної грошової заборгованості ОСОБА_1 перед AT «Ідея Банк» за кредитним договором № Z06.00614.004462369.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів встановлюється Переліком.

Поряд з тим, наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5 затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Підпункт 2.1. пункту 2 глави 16 розділу 2 Порядку вказує, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені:

- відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника;

- дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи;

- строк, за який має провадитися стягнення;

- інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Відповідно до підпункту 2.2. пункту 2 глави 16 розділу 2 Порядку у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

З вищевказаних норм не випливає обов`язку Кредитора подавати нотаріусу в цілях підтвердження наявності факту безспірності заборгованості будь-яких додаткових документів, не зазначених у Порядку та Переліку, в тому числі, але не виключно, первинної бухгалтерської документації щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення.

Таким чином, для вчинення виконавчого напису нотаріусом AT «Ідея Банк» подано, а нотаріусом отримано повний пакет документів передбачений чинним в Україні законодавством.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 12 березня 2020 року у справі № 754/7994/17-ц зазначив, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (підпункт 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що документом для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, є кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З наведеного вбачається, що посилання заявника у касаційній скарзі на те, що AT «Альфа-Банк» не надало нотаріусу документів, які оформленні у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є необгрунтованими, оскільки на момент вчинення виконавчого напису надання документів, на які посилається заявник, не вимагалось».

У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Відповідно до норм чинного законодавства, для вчинення виконавчого напису нотаріусом обов`язково необхідно встановити факт безспірності грошового зобов`язання, щодо якого здійснюється такий напис. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

З питань обізнаності позивача щодо наявності у нього заборгованості перед Кредитором слід зазначити, що підписанню Договору передувало погодження всіх його умов, в тому числі щодо розмірів та строків погашення грошових зобов`язань Позичальника, відповідальності за порушення договірних умов кожною із сторін. Відтак, підписуючи Договір позивач погодився із запропонованим банком графіком щомісячних платежів за Кредитним договором, зобов`язався дотримуватись умови щодо строків та суми таких погашень, а при умові порушень таких договірних умов - нести відповідальність зазначену у Договорі.

Крім того, у зв`язку із виникненням у позивача заборгованості перед відповідачем, AT «Ідея Банк» було направлено на адресу ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 05.05.2021 року, якою позивач був повідомлений про наявність в нього заборгованості за кредитним договором з зазначенням розміру боргу та його складових. До даної вимоги було долучено довідку-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 , що містила інформацію про загальний розмір боргу та кожну його складову. Також ОСОБА_1 було попереджено про можливість стягнення боргу шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Ознака безспірності грошового зобов`язання, щодо якого вчинено виконавчий напис, повинна була встановлюватись власне на момент його вчинення. Будь-які спори щодо розміру та правильності нарахування грошової суми, що стягується на підставі виконавчого напису, після вчинення нотаріусом такого, не можуть бути підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Вищевказане підтверджується позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 201/11696/16-ц, для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Крім цього, відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, у поданій позовній заяві позивач посилається на відсутність ознаки безспірності кредитної заборгованості, щодо якої вчинено виконавчий напис, проте не зазначає, в чому полягає спірність кредитної заборгованості та не надає доказів оспореності такої кредитної заборгованості до або на момент вчинення виконавчого напису.

Хоча саме Позивач в таких категоріях справ, зобов`язаний довести спірність заборгованості заявленої до стягнення, що також узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, які зазначені у п. 49 його постанови від 02 липня 2019 року по справі №916/3006/17, які зводяться до наступного: «позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед Банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення».

Окрім цього, в обгрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що виконавчий напис має бути вчинений на підставі нотаріально посвідченого кедитного договору, оскільки окремі положення постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року втратили чинність на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року.

Такі твердження позивача є безпідставними, з огляду на те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 не визначено моменту з якого втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, внаслідок чого така втрачає чинність в загальному порядку, встановленому законом для нормативно-правових актів, що узгоджується з наступним.

Відповідно до пункту 10.2. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову Про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень. При цьому суди повинні мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта - є помилковим.

Скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта. Визнання ж акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Зважаючи на те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 було саме визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року, то вбачається, що така може втратити чинність лише на майбутнє з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття спірного акту.

Разом з тим, резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 не містить відомостей про те, з якого саме моменту втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662, внаслідок чого така, як вже вказувалося, втрачатиме чинність в загальному порядку, а саме відповідно до Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2000 №32/5.

Згідно з підпунктом 4.2. вище вказаного Порядку підставами для скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта є: набрання законної сили судовим рішенням про визнання нормативно-правового акта незаконним чи таким, що не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили повністю або в окремій його частині.

Нормативно-правовий акт, рішення про державну реєстрацію якого скасовано, не є чинним з дня його виключення з державного реєстру, крім випадків визнання нормативно- правових актів нечинними судом (пункт 16 Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру).

Разом з тим, на даний час державна реєстрація Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 не скасована, доказом чого є картка вище вказаного нормативно- правового акта, розміщена на офіційному веб-порталі Верховної Ради України «Законодавство України», згідно якої стан останнього вказано як «чинний».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у посанові від 23.01.2020 року по справі №355/1214/16-ц, зазначивши наступне: «при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Так, відповідно до пункту 2 Переліку, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Таким чином, Верховний Суд у згаданій постанові підтвердив чинність постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року.

Відтак, суд дійшов висновку, що виконавчий напис № 126442 від 10.06.2021 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. є законним та вчинений з додержанням норм чинного законодавства

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до правил ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак враховуючі встановлені обставини справи, суд, керуючись принципом змагальності, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідачем у порядку передбаченому правилами ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.2, 10-13, 76-81, 141, 258, 259, 279, 263-265, 268 ЦПК України, на підставі Закону України «Про нотаріат», суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ), треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович (адреса: 01001, м.Київ, вул. Мала Житомирська, 6/5), Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Генадій Володимирович (адреса: 65082, м. Одеса, вул. Гоголя, 19/1) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Є. Радченко