Справа № 126/1663/23
Провадження № 22-ц/801/376/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуцол В. І.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 рокуСправа № 126/1663/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,

з участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Джулинська сільська рада Гайсинського району Вінницької області,

особа, яка подала апеляційну скаргу (особа, яка не брала участі у справі) - виконувач обов`язків керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Джулинської сільської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права власності,

за апеляційною скаргою виконувача обов`язків керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 26 липня 2023 року, ухвалене у складі судді Гуцола В. І. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Джулинської сільської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права власності на самочинне будівництво.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно із витягом з Державного реєстру речових прав позивач є власником земельної ділянки площею 0,748 га з кадастровим номером 53400:03:002:0186, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу від 28 лютого 2023 року за № 262.

Для потреб, пов`язаних з господарською діяльністю, ним на вищезазначеній ділянці було побудовано виробничий будинок з господарськими будівлями та спорудами комплекс будівель та споруд зерносушарки. Згідно з технічною характеристикою відповідно до технічного паспорту на виробничий будинок з господарськими будівлями та спорудами «комплекс будівель та споруд зерносушарки» по АДРЕСА_1 загальна площа комплексу будівель та споруд зерносушарки становить 1232,4 м2, а саме: котельня-операторська літ. «А», площею 67,5 м2; завальна яма літ. «А 1», площею 13,1 м2; приміщення норії літ «А 2», площею 8.4 м2; ЗАВ -50 літ. «А 3», площею 51,7 м2; шахти сушки літ. «А 4»; ємності охолодження 25 т літ. «А5»; склад літ. «Б», площею 1090,3 м2; вага літ. «В»; рампа літ. «в»; рампа літ. «в 1»; підстанція літ. «Г»; туалет літ. «Д», площею 1,4 м2; огорожа літ. «№ 1».

Будівництво комплексу будівель та споруд зерносушарки було здійснено без отримання відповідних дозвільних документів на виконання цих будівельних робіт, так як позивач не був обізнаний щодо правильності подачі заяв та отримання відповідних дозвільних документів до початку будівництва.

Разом з тим, під час проведення будівельних робіт були дотримані всі архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми і з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг ні від кого не надходило, що свідчить про відсутність будь-яких порушень прав інших осіб цим будівництвом.

Згідно звіту про проведення технічного обстеження комплексу будівель та споруд зерносушарки, по АДРЕСА_1 встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації.

Станом на 24 березня 2023 року відповідно до висновка оцінювача ФОП ОСОБА_2 ринкова вартість комплексу будівель і споруд зерносушарки, загальною площею 1232,4 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 становить 458 251 грн.

Оскільки комплекс будівель і споруд зерносушарки було побудовано самочинно, без отримання відповідних дозволів, в даний час він позбавлений можливості ввести його в експлуатацію.

24 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся в Державну інспекцію архітектури та містобудування з питанням про оформлення права власності та введення в експлуатацію закінченого об`єкта будівництва, проте у відповідь на звернення позивачеві не було дано конкретної відповіді ні на одне з поставлених питань та відписано лише загальними поняттями та термінами.

У зв`язку із цим, 06 червня 2023 року позивач подав декларацію про готовність до експлуатації індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), збудовані на належній йому земельній ділянці відповідно до її цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт.

Відповідно до витягу з Реєстру будівельної діяльності про стан розгляду вищезазначеної декларації, що розміщені на порталі Єдиної державної електронної системи в сфері будівництва, доступ до яких отримується при введенні реєстраційного номеру ГУ 47 за посиланням https://e-construction.gov.ua/Dermitsdocnew/search, декларацію про готовність об`єкта до експлуатації було повернуто на доопрацювання у зв`язку з неподанням документів, необхідних для прийняття рішень. Відповіді з детально розписаними причинами повернення декларації отримано не було.

Своїм листом Державна інспекція архітектури та містобудування України не дала йому чіткої відповіді на поставлені питання, тому враховуючи вищезазначений Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 ним було вирішено звернутись до суду, адже саме рішення суду (у разі задоволення позову) й буде підставою для видання декларації про прийняття в експлуатацію самочинно збудованого майна, а в подальшому така декларація (а не рішення суду) буде підставою для проведення реєстрації його речового права.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 звернувшись в суд із даним позовом, просив визнати за ним право власності на виробничий будинок з господарськими будівлями та спорудами комплекс будівель та споруд зерносушарки загальною площею 1232,4 м2, а саме: котельня-операторська літ. «А», площею 67,5 м2; завальна яма літ. «А 1», площею 13,1 м2; приміщення норії літ «А 2», площею 8.4 м2; ЗАВ -50 літ. «А 3», площею 51,7 м2; шахти сушки літ. «А 4»; ємності охолодження 25 т літ. «А5»; склад літ. «Б», площею 1090,3 м2; вага літ. «В»; рампа літ. «в»; рампа літ. «в 1»; підстанція літ. «Г»; туалет літ. «Д», площею 1,4 м2; огорожа літ. «№ 1», який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 26 липня 2023 року позов було задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на виробничий будинок з господарськими будівлями та спорудами «Комплекс будівель та споруд зерносушарки», загальною площею 1232,4 кв.м, а саме: котельня-операторська літ. А, площею 67,5 кв.м; завальна яма літ. «А1», площею 13,1 кв.м; приміщення норії літ. «А2», площею 8,4 кв.м; ЗАВ -50 літ. «А3», площею 51,7 кв.м; шахти сушки літ. «А4»; ємності охолодження 25 т літ. «А5»; склад літ. «Б», площею 1090,3 кв.м; вага літ. «В»; рампа літ. «в»; рампа літ. «в 1»; підстанція літ. «Г»; туалет літ. «Д», площею 1,4 кв.м; огорожа літ. «№1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що законодавство передбачає можливість визнання права власності на самочинно збудоване майно у разі, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам, а також те, що на теперішній час за таких обставин єдиним способом захисту своїх особистих майнових прав для позивача є спосіб визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, з послідуючим прийняття його в експлуатацію відповідно до вимог чинного на теперішній час законодавства.

Крім того, судом враховано, що відповідачем позовні вимоги визнані, проти їх задоволення вони не заперечують.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, виконувач обов`язків керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі: Державної інспекції архітектури та містобудування України, Джулинської сільської ради подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 04 січня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Рибчинський В. П., Медвецький С. К.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 січня 2024 року справу призначено до розгляду на 08 лютого 2024 року о 10 год. 00 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у порушення ст. 10 ЦПК України судом не наведено будь-яких матеріально-правових норм на підтвердження висновку про визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно, не встановлено за допомогою належних засобів доказування чи прийняті вони в експлуатацію у встановленому законом порядку.

Задовольняючи позовні вимоги суд фактично дозволив використовувати об?єкт, який не було визнано готовим для введення в експлуатацію, чим порушив встановлений порядок державного управління в сфері містобудування та архітектури.

Цільове призначення земельної ділянки не дозволяє будувати на ній виробничий будинок з господарськими будівлями та спорудами комплекс будівель та споруд зерносушарки.

Зі змісту судового рішення не вбачається, що відповідач Джулинська сільська рада оспорює або не визнає права власності позивача, більш того, в матеріалах провадження наявна письмова заява представника Джулинської сільської ради, зі змісту якої вбачається, що позовну заяву він просить розглядати без участі представника відповідача, та не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до інформації, наданої Джулинською сільською радою від 28 грудня 2023 року № 542, між сільською радою та ОСОБА_1 не було спору, оскільки відділ земельних відносин, архітектури та містобудування Джулинської сільської ради, який є виконавчим органом сільської ради, не наділений контролюючими повноваженнями в сфері архітектури та містобудування.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач звертався у встановленому законом порядку до Державної інспекції архітектури та містобудування України з метою узаконення самочинного будівництва.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд замінив собою органи державної влади, що уповноважені на здійснення оформлення права власності на нерухоме майно, та визнав на нього право власності за позивачем за відсутності між сторонами спору про право цивільне, без прийняття об`єкта до експлуатації.

Доводи особи, яка подала заперечення на апеляційну скаргу

У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Від Гайсинської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив представника ОСОБА_1 , у якій скаржник просить відхилити відзив як необґрунтований та задовольнити апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник прокуратури апеляційну скаргу підтримала з посиланням на викладені у ній підстави.

Представник позивача в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.

Представник Джулинської сільської ради Гайсинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при цьому надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

28 лютого 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,748 га з кадастровим номером 53400:03:002:0186, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 7-9).

Право власності на земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав 28 лютого 2023 року (а. с. 7).

Станом на 22 березня 2023 року КП «Бершадське БТІ» виготовлено технічний паспорт на виробничий будинок з господарськими будівлями і спорудами «Комплекс будівель та споруд зерносушарки», який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , площею 1232,4 м2 та складається з: котельня-операторська літ. «А», площею 67,5 м2; завальна яма літ. «А 1», площею 13,1 м2; приміщення норії літ «А 2», площею 8.4 м2; ЗАВ -50 літ. «А 3», площею 51,7 м2; шахти сушки літ. «А 4»; ємності охолодження 25 т літ. «А5»; склад літ. «Б», площею 1090,3 м2; вага літ. «В»; рампа літ. «в»; рампа літ. «в 1»; підстанція літ. «Г»; туалет літ. «Д», площею 1,4 м2; огорожа літ. «№ 1» (зворот а. с. 9-17).

27 березня 2023 року експертом ОСОБА_4 виготовлено звіт про проведення технічного обстеження, за результатами якого встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації комплексу будівель та споруд зерносушарки (зворот а. с. 18-35).

Відповідно до висновку про вартість майна, зробленого оцінювачем ОСОБА_2 , станом на 24 березня 2023 року ринкова вартість комплексу будівель та споруд зерносушарки становить 458 251 грн (а. с. 37).

25 квітня 2023 року ОСОБА_1 подав до Державної інспекції архітектури та містобудування України звернення, у якому просив, зокрема:

1. Надати інформацію про можливість введення в експлуатацію відповідного об`єкта нерухомості без наявності рішення суду про визнання права власності на відповідний об?єкт.

2. Надати інформацію щодо процедури узаконення, визнання права власності та введення в експлуатацію самочинно зведеної/реконструйованої будівлі.

3. Надати інформацію чи являється звернення громадян належним способом звернення до контролюючого органу (ДІАМ) перед зверненням до суду.

02 червня 2023 року ДІАМ надала відповідь ОСОБА_1 інформаційного характеру (зворот а. с. 38-39).

Відповідно до витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 13 червня 2023 року Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта за амністією повернуто на доопрацювання на підставі неподання документів, необхідних для прийняття рішень, оскільки зазначений у наданих документах рік завершення будівництва суперечить вимогам абзаца першого п. 9 Прикінцевих положень ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» (а. с. 40).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У частині четвертій статті 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Право власника на забудову земельної ділянки здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України). Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У пункті 45 постанови від 23 червня 2020 року у справі 680/214/16-ц Велика Палата Верховного Суду підкреслювала, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 зазначила, що особа не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва (пункт 148).

Разом з цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Відповідно до статті 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил.

На підставі частини третьої статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, яка перебуває у власності особи, за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проєктною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК України).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Держава гарантує, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проєктів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням норм і правил; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проєктів цих об`єктів; раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок; охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва; інформування через медіа громадян про плани перспективного розвитку територій і населених пунктів, розміщення важливих містобудівних об`єктів; участь громадян, об`єднань громадян в обговоренні містобудівної документації, проектів окремих об`єктів і внесення відповідних пропозицій до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій; захист прав громадян та громадських організацій згідно із законодавством (стаття 5 Закону України «Про основи містобудування»).

При вирішенні спору про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачені статтями 26, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проєктування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частини п`ятої стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною другою статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Частиною восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Аналогічна норма закріплена пунктом 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2011 року № 461.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності», пункту 3 Порядку № 461 прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об`єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката.

Пунктом 3-1 Порядку № 461 визначено порядок подання документів для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту.

У пункті 17 Порядку № 461 зазначено, що замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю один примірник декларації: щодо об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку; щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку; щодо самочинно збудованого об`єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду, за формою, наведеною у додатку 5 до цього Порядку.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та забезпечує внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру (пункт 18 Порядку № 461).

Згідно із положеннями п. 9 Перехідних положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 500 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 500 квадратних метрів; збудовані до 12 березня 2011 року будівлі і споруди сільськогосподарського призначення.

Відповідно до пункту 19 Порядку № 461 у разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику (його уповноваженій особі) у спосіб, відповідно до якого були подані документи, з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації.

Після усунення недоліків, що спричинили повернення декларації, замовник (уповноважена ним особа) може повторно звернутися до органу державного архітектурно-будівельного контролю для реєстрації декларації (пункт 20 Порядку № 461).

Рішення органів державного архітектурно-будівельного контролю про реєстрацію або повернення декларації може бути розглянуто ДІАМ у порядку нагляду (без права реєстрації декларації) або оскаржено до суду (пункт 21 Порядку № 461).

Як зазначалося, після здійснення самочинного будівництва ОСОБА_1 24 травня 2023 року подав до Державної інспекції архітектури та містобудування України звернення, у якому просив надати інформацію про можливість введення в експлуатацію відповідного об`єкта нерухомості без наявності рішення суду про визнання права власності на відповідний об?єкт; надати інформацію щодо процедури узаконення, визнання права власності та введення в експлуатацію самочинно зведеної/реконструйованої будівлі; надати інформацію чи являється звернення громадян належним способом звернення до контролюючого органу (ДІАМ) перед зверненням до суду (зворот а. с. 37-38).

У відповідь на подану заяву Державна інспекція архітектури та містобудування України детально роз`яснила позивачу встановлений нормативно-правовими актами порядок прийняття в експлуатацію збудованого об`єкту, із посиланням на положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466, Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2011 року № 461.

12 червня 2023 року ОСОБА_1 подав до Державної інспекції архітектури та містобудування України декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, тобто звернувся до компетентного органу державного архітектурно-будівельного контролю про прийняття самочинно збудованого об`єкту до експлуатації.

Проте подана декларація була повернута на доопрацювання.

Після цього позивач звернувся в суд із позовом до Джулинської сільської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права власності на самочинне будівництво.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції залишив поза увагою, що спір про право між ОСОБА_1 та сільською радою у цій справі відсутній, що підтверджується як доданими до позовної заяви доказами, так і заявою представника сільської ради від 21 липня 2023 року (а. с. 47).

Також це підтверджується відповіддю Джулинської сільської ради від 28 грудня 2023 року № 769/02.2-09/12.23 на лист Гайсинської окружної прокуратури від 15 грудня 2023 року №51/1-3752вих23, долученою до апеляційної скарги (а. с. 90).

Отже, доводи апеляційної скарги у цій частині заслуговують на увагу.

Окрім того апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється, зокрема, шляхом надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (крім анулювання (скасування) документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів):

-виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад (крім міських рад населених пунктів, які є адміністративними центрами областей, та міських рад населених пунктів з чисельністю населення понад 50 тисяч) - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), розташованих у межах відповідних населених пунктів;

-виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю міських рад населених пунктів, які є адміністративними центрами областей, міських рад населених пунктів з чисельністю населення понад 50 тисяч, структурними підрозділами з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1) та середніми (СС2) наслідками, розташованих у межах відповідних населених пунктів;

-центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, розташованих за межами населених пунктів і на території кількох адміністративно-територіальних одиниць, щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми наслідками (СС2), розташованих у межах сіл, селищ та міст (крім міст, які є адміністративними центрами областей, міст з чисельністю населення понад 50 тисяч, міст Києва та Севастополя), а також щодо всіх об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із значними наслідками (СС3), розташованих у межах населених пунктів.

Із вказаної відповіді Джулинської сільської ради від 28 грудня 2023 року № 769/02.2-09/12.23 апеляційним судом встановлено, що відділ земельних відносин, архітектури та містобудування Джулинської сільської ради не наділений контролюючими повноваженнями у сфері архітектури та містобудування.

Отже, спору між позивачем та визначеним ним відповідачем виникнути не могло.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі якщо сільські, селищні, міські ради не утворили виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю, повноваження таких органів виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через відповідних головних інспекторів будівельного нагляду.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2).

Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20 (провадження № 12-31гс22).

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).

За змістом наведеної норми процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 635/7642/16-ц (провадження № 61-42670св18) вказано, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.

Колегія суддів виснує, що спір у цій справі виник через неможливість узаконення права власності позивача на об`єкт самочинного будівництва, зокрема, у зв`язку із поверненням ОСОБА_1 поданої ним декларації про готовність до експлуатації об`єкта Державною інспекцією архітектури та містобудування України.

З урахуванням встановлених судом обставин справи, визначений позивачем відповідач Джулинська сільська рада, виконавчі органи якої не наділені контролюючими повноваженнями у сфері архітектури та містобудування, не є належним відповідачем за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності на самочинне будівництво.

Належним відповідачем у справі, яка розглядається, є Державна інспекція архітектури та містобудування України як компетентний орган державного архітектурно-будівельного контролю.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, а тому в задоволенні позову слід відмовити з цих підстав.

З огляду на викладене, апеляційний суд не дає оцінки доводам сторін, оскільки це, з урахуванням принципу змагальності, має вирішуватися у справі з належним колом осіб.

Апеляційний суд звертає увагу ОСОБА_1 на те, що він не позбавлений права на звернення до суду із відповідним позовом, правильно визначивши при цьому суб`єктний склад сторін.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки за результатами розгялду справи апеляційна скарга підлягає задоволенню, з ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури слід стягнути 6 873,76 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги (а. с. 81).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу виконувача обов`язків керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області задовольнити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 26 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Джулинської сільської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права власності, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури 6 873,76 грн (шість тисяч вісімсот сімдесят три грн 76 коп.) судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання

АДРЕСА_2 , юридична адреса вул. Соборна, 1, с. Джулинка, Гайсинський р-н, Вінницька обл.

Гайсинська окружна прокуратура , юридична адреса вул. Волонтерів, 15а, м. Гайсин, Гайсинський р-н, Вінницька обл.

Вінницька обласна прокуратура , юридична адреса вул. Монастирська, 33, м. Вінниця.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський