Провадження № 2/638/425/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2024 Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді: Хайкіна В.М.,

за участю секретаря: Черкашиної Д.А.,

з участю представника позивача: Стець М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп», державного реєстратора приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Наталії Анатоліївни, Харубі Імад про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування квартири, визнання права власності та виселення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49200442 від 17.10.2019 09:56:54, винесеного приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Наталією Анатоліївною; витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом: визнання права власності за ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; виселення ОСОБА_2 та будь- яких інших осіб з квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.10.2006 року між ОСОБА_3 та ПУБ «КБ «Надра» був укладений кредитний договір №6/4/2006/840-К/1393, предметом якого було отримання позивачем 54 900 доларів США у позику зі строком повернення зазначеної суми до 24.10.2036 року. 26.10.2006 року для забезпечення вказаного кредитного договору між позивачем та ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір іпотеки №6/4/2006/980-І/1395, зареєстрований в реєстрі за №1-4978 та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакумовою А.В., згідно умов якого позивач передала в іпотеку ПАТ КБ «Надра» належну їй на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому ПАТ КБ «Надра» відступило ТОВ «Фінанс проперті групп» право вимоги заборгованості за кредитним договором та договором іпотеки. Внаслідок укладення вказаної угоди ТОВ «Фінанс проперті групп» набуло статусу іпотекодержателя за кредитним договором та договором іпотеки. В листопаді 2019 року позивачу стало відомо, що запис про право власності ОСОБА_3 в реєстрі прав на нерухоме майно погашено 17.10.2019 року на підставі рішення №49200442. На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А. було внесено відомості про нового власника квартири, а саме ТОВ «Фінанс проперті групп», підставою для виникнення права власності є договір іпотеки №6/4/2006/980-І/1395, договір про відступлення прав за договором іпотеки. Також у вказаній квартирі були замінені замки вхідних дверей та позивач не змогла потрапити до квартири. 25.11.2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О. було засвідчено договір купівлі-продажу квартири між відповідачем ТОВ «Фінанс проперті групп» та ОСОБА_2 , за реєстровим №6768. Позивач зазначає, що їй не було направлено жодної вимоги про усунення порушень. Нотаріус при вчиненні оскаржуваного рішення не пересвідчився чи надсилалась позивачу вимога про усунення порушень та чи отримувала її позивач. Позивач зазначає, що не укладала з ПАТ «КБ «Надра», з ТОВ «Фінанс проперті групп» або з будь-якими іншими особами окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя відносно власної квартири. Спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника; загальна площа не перевищує 140 кв. метрів, у позивача відсутнє інше нерухоме майно. Проведення державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за ТОВ «Фінанс пропетрі групп» за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулось примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У зв`язку із тим, що у ТОВ «Фінанс проперті групп» були відсутні підстави для звернення до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, а у приватного нотаріуса були відсутні підстави для прийняття відповідного рішення, а саме: рішення індексний номер 49200442 від 17.10.2019 року 09:56:54, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А., було внесено відомості про нового власника квартири.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Грищенко І. О. від 03 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання по справі.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Хайкіна В.М. від 03.09.2020 року вищезазначену цивільну справу прийнято до свого провадження та призначене підготовче судове засідання.

19.01.2021 року на адресу суду від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп» - адвоката Баценюк К.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що 26.10.2006 року між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Надра» біло укладено кредитний договір №6/4/2006/840-К/1393. Відповідно до даного договору позивачем було отримано позику в розмірі 54 900 доларів США зі строком повернення до 24.10.2036 року. Для забезпечення вказаного договору 26.10.2006 року між позивачем та ПАТ «КБ «Надра» було укладено Договір іпотеки №6/4/2006/980-І/1395, зареєстрований в реєстрі за №1-4978 та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакумовою А.В., згідно умов якого позивач передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому 21.08.2019 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Фінанс проперті групп» було укладено договір №_6/4/2006/840-К/1393 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за Кредитним договором та Договір про відступлення прав за договором іпотеки. Станом на день укладання договорів відступлення прави вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, заборгованість позивача становила 71 268, 86 доларів США, що є еквівалентом 1 791 079,11 грн. 23.08.2019 року ТОВ «Фінанс проперті групп» письмово повідомили позивача про заміну старого кредитора на нового та надіслано вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору у 30-денний строк, що підтверджується копіями опису вкладень у цінний лист від 23.08.2019 року, які були надіслані поштовим зв`язком. Після спливу зазначеного строку 16.10.2019 року приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чижова Н.А. зареєструвала право власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінанс проперті групп». Пунктом 5.3 статті 5 Договору іпотеки передбачено, що сторони договору дійшли згоди щодо звернення стягнення предмету іпотеки, тобто це є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, а письмова вимога про усунення порушень була надіслана на адресу ОСОБА_1 , вказану в кредитному та іпотечному договорах, а її неотримання позивачкою свідчить про її недбалість, або про свідоме небажання з його отримання, або ж про те, що позивачка не проживала в іпотечній квартирі. Представник відповідача зазначає, що позивачем було досягнуто згоди за усіма суттєвими умовами договору, а тому відсутні підстави застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.06.2021 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Стець М. Л. про витребування доказів у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Наталії Анатоліївни та приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємця Івана Олександровича відмовлено. У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Стець М. Л. про витребування доказів у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Драгу Юлії Георгіївни відмовлено.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.11.2021 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Стець М. Л. про витребування доказів задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Наталії Анатоліївни ( АДРЕСА_3 ) копії документів, що стали підставою прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49200442 від 17.10.2019 09:56:54.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.09.2023 року закрито підготовче судове засідання у цивільній справі та призначено до судового розгляду.

03.11.2023 року від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп» - адвоката Гайворонського І.В. до суду надійшли письмові пояснення щодо позову, в яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає, що ТОВ «Фінанс проперті групп» виконало обов`язок надсилання повідомлення-вимоги іпотекодержателя в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», то її неотримання іпотекодавцем за місцем знаходження іпотечної квартири свідчить про його недбалість або про свідоме небажання з його отримання, або ж про те, що позивач не проживала в іпотечній квартирі. Позивач не надала жодного доказу того, що вона не має іншого нерухомого житлового майна чи частини такого майна, не має іншого місця проживання та взагалі, що це майно використовувалось нею як єдине місце проживання. Обов`язковою умовою застосування валютного мораторію є не тільки відсутність у позичальника іншого майна у власності, але й він має використовувати таке нерухоме житлове майно як місце свого постійного проживання.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Стець М.Л. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначив, що квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є єдиним житлом позивачки, а відтак на неї розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Договір іпотеки №6/4/2006/980-І/1395 від 26 жовтня 2006 року не містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, а Позивач не отримувала письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп» - адвокат Грайворонський І.В. в судове засідання не з`явився, у прохальній частині письмових поясненнях просив розгляд справи проводити без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, заяв про відкладення судового розгляду чи розгляд справи без його участі до суду не надав; письмового відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, матеріали справи не містять.

Проте від його представника адвоката Чуба С.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в невідкладних слідчих діях, проте доказів його зайнятості до заяви не додано.

Суд зауважує, що від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Чуба С.В. надійшла вже не перша заява про відкладення слухання справи, що свідчить про зловживання своїми правами.

Суд зазначає наступне.

У відповідності до частини 1 статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд, несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Враховуючи викладене, а також те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників справи про дату, час та місце проведення судового засідання, участь у засіданні є правом, а не обов`язком сторони, відповідач достеменно поінформована про наявність вказаного судового провадження, порушеного за пред`явленим до нього позовом, суд дійшов висновку про можливість проводити розгляд справи без участі сторони відповідача за наявними у справі матеріалами.

Від державного реєстратора приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Наталії Анатоліївни надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Суд, дослідивши доводи сторін, викладені у письмових заявах по суті справи, та надані під час судового розгляду, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі договору купівлі продажу від 26 жовтня 2006 року ОСОБА_1 набула права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість квартири за договором складала 330000,00 грн.

26 жовтня 2006 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» був укладений кредитний договір №6/4/2006/840-К/1393 від 26 жовтня 2006 р. (далі Кредитний договір), предметом якого було отримання ОСОБА_3 54 900 доларів США у позику зі строком повернення зазначеної суми до 24 жовтня 2036 року.

26 жовтня 2006 року для забезпечення вказаного Кредитного договору між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» було укладено Договір іпотеки №6/4/2006/980-І/1395 від 26 жовтня 2006 р. (далі Договір іпотеки), зареєстрований в реєстрі за № 1-4978 та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакумовою А.В., згідно умов якого, ОСОБА_3 передала в іпотеку Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» належну їй на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на підставі Договору №_6/4/2006/840-К/1393 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за Кредитним договором та Договір про відступлення прав за Договором іпотеки від 21 серпня 2019 р., який зареєстрований в реєстрі за №1388 відступило ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» () право вимоги заборгованості за згаданими вище Кредитним договором та Договором іпотеки.

Внаслідок укладення вищезазначеної угоди ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» набуло статусу Іпотекодержателя за згаданим вище Кредитним договором та Договором іпотеки відносно квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

30.08.2019 року на адресу ОСОБА_3 , яка зазначена в кредитному та іпотечному договорах, було направлену вимогу про усунення порушень.

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49200442 від 17.10.2019 09:56:54, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н. А. було внесено відомості про нового власника квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» ().

25.11.2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О. було засвідчено договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири між відповідачем ТОВ «Фінанс Проперті Групп» та ОСОБА_2 , за реєстровим №6768.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено зміст договору, який становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон №800-VI) норми статті 37 Закону України «Про іпотеку», передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Приписами статті 36 Закону України «Про іпотеку» - (у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (далі - Порядок), який набрав чинності на момент прийняття оскаржуваного рішення, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Із наведеного слідує, що обов`язковою умовою при вирішенні питання перереєстрації права власності на іпотечне майно є наявність доказів отримання іпотекодавцем письмової вимоги та дотримання строку, зазначеного в ньому (Висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в Постанові від 26.07.2023 року по справі № 759/5454/19).

Суд дійшов висновку, що в договорі іпотеки відсутнє пряме застереження про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, доказів про домовленість сторін на перехід права власності на предмет іпотеки відповідно до вимог пункту 5.3 вказаного договору, зокрема договору про задоволення вимог іпотекодержателя у вказаний спосіб, відповідачем не надано, також ані державним реєстратором, ані Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп» не надано доказів отримання позивачкою письмової вимоги про усунення порушень, навпаки зі змісту пояснень представника Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп» вбачається, що такі докази відсутні, відповідно реєстрація права власності на спірне майно за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп» є незаконною.

В той же час, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20) скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, на яке було звернено стягнення за договором іпотеки, є належним способом захисту прав іпотекодавця за умови, якщо таке майно не було відчужене на користь третіх осіб.

В Постанові від 13.07.2022 року у справі №199/8324/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, якщо позивач вважає, що його право власності порушене тим, що воно зареєстроване за відповідачем (зокрема без достатньої правової підстави), то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна. Рішення суду про його задоволення дозволяє внести відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не є необхідними для захист права власності позивача.

Таким чином, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49200442 від 17.10.2019 09:56:54, здійснене приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н. А. як державним реєстратором, є таким, що прийняте не у відповідності до вимог закону, проте, з урахуванням відчуження спірної квартири на користь відповідача ОСОБА_2 , його скасування не буде належним способом захисту прав позивачки і задоволенню не підлягає.

Згідно статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Такої ж позиції притримався і Верховний Суд України, про що зазначив в п.10 Постанови №9 від 06.11.2011 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: «Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК».

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту в обраний ним спосіб, а тому спірна квартира підлягає витребуванню від відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 .

Позовні вимоги про виселення ОСОБА_2 та будь-яких інших осіб з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягають, оскільки матеріалами справи не підтверджено проживання відповідача та будь-яких інших осіб в спірній квартирі.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. При подачі позову, позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». А тому з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 у розмірі 3 340,00 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп», державного реєстратора приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Наталії Анатоліївни, ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування квартири, визнання права власності та виселення підлягають частковому задоволенню.

Керуючись 4, 5, 11-13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 628 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп», державного реєстратора приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Наталії Анатоліївни, Харубі Імад про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування квартири, визнання права власності та виселення задовольнити частково.

Витребувати у ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 3340 (три тисячі триста сорок) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На підставі частини 1 статті 354 ЦПК України, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26.01.2024 року.

Головуючий: