Провадження № 2-др/537/4/24
Справа № 537/3974/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.01.2024 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді - Хіневича В.І., за участі секретаря судового засідання Бакай М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці заяву представника позивача Гирі А.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
В проваджені суду на розгляді перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
В подальшому представником позивача по справі ОСОБА_2 до суду подано заяву про ухвалення додаткового рішення, згідно якої остання прохає суд стягнути з Акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 7000 грн. Вказуючи, що між нею та позивачем був укладений договір про надання правової допомоги від 18.09.2023 року за умовами якого гонорар сплачується адвокату після складення актів виконаних робіт. Позивачем у позовній заяві було зазначено, що попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести складається з витрат на оплату судового збору, витрат на правничу допомогу в сумі 8000, 00 грн. 31.10.2023 року адвокатом була подана заява про стягнення судових витрат, в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України про стягнення судових витрат з відповідача. Відтак вимоги ЦПК України щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу були дотримані.
Звернула увагу на розміри середньої заробітної плати суддів у Полтавській області, здійснення ними їх діяльності в одній будівлі та з секретарями і помічниками які їм допомагають, працю яких оплачує держава, та відсутність зменшення заробітної плати судів в залежності від категорій та критерій розгляду справ.
Сторонами, по договору про надання правової допомоги від 18.09.2023 року був складений та підписаний Акт виконаних робіт від 14 грудня 2023 року, відповідно до якого сторони визнають та підтверджують те, що адвокатом Гиря А. В. були проведені (надані) послуги, а позивачем у справі - ОСОБА_1 вказані послуги (роботи) були прийняті на загальну суму 7000,00 грн. У вказаному Акті визначений детальний перелік виконаних робіт, одиниці виміру, витрачений час та вартість послуг адвоката, що в сукупності складають гонорар адвоката по даній справі на момент складання акту, також сторони в даному акті підтверджують, що претензій одна до одної не мають, а отже, адвокат отримав гонорар (винагороду) в розмірі 7000,00 грн. за надані відповідні послуги вказані в даному Акті від 14.12.2023р. ОСОБА_1 14.12.2023р. було сплачено на користь адвоката Гирі А. В. гонорар (грошову винагороду) - в розмірі 7000,00 грн., що підтверджується виданою Адвокатом Гиря А.В. квитанцією №20 від 14.12.2023.
В судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явилася, подала заяву згідно якої прохала розгляд заяви провести без її участі, заяву про ухвалення додаткового рішення підтримує та прохає задовольнити.
Відповідач в судове засідання свого представника не направив, хоча про час місце та день розгляду заяви був повідомлений належним чином, будь-яких заяв клопотань до суду не подав.
На підставі ч.4 ст. 270 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити питання про ухвалення додаткового рішення у відсутність належно повідомлених сторін по справі.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення, суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати (судовий збір та витрати пов`язані з розглядом справи).
Згідно ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Згідно положень ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Частиною 3 ст. 259 ЦПК України визначено, що суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача у разі відмови в позові на позивача.
Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частина 8 ст. 141 ЦПК України визначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Тож, питання розподілу сплаченого судового збору, судом, під час ухвалення рішення від 12.12.2023 року, було вирішено. При цьому, оскільки позивачем у позові було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат в розмірі 8000,00 грн, однак на час ухвалення судом рішення не надано доказів фактичної суми понесених витрат на професійну правничу допомогу, тож дане питання судом під час ухвалення рішення не вирішувалося.
А тому питання витрат позивача на професійну правничу допомогу підлягає вирішенню в межах даної заяви, у зв`язку з чим суд зазначає наступне.
Згідно матеріалів справи, до позову долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1 від 13.01.2016 року на ім`я ОСОБА_2 та копію договору про надання правової допомоги № б/н від 18.09.2023 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
У позовній заяві зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести складається з витрат на оплату судового збору, витрат на правничу допомогу в сумі 8000,00 грн.
01.11.2023 року представником позивача подано заяву про стягнення судових витрат з відповідача які складаються з витрат на професійну правничу допомогу.
Заява про ухвалення додаткового рішення та докази понесення витрат надійшли до суду 18.12.2023 року, тобто у встановлений п`ятиденний строк.
До заяви долучено наступні докази: копія акту виконаних робіт (наданих послуг) від 14.12.2023 року та копія квитанції №20 від 14.12.2023 року.
Згідно п. 4.2. договору про надання правничої допомоги б/н від 18.09.2023 року, сторони погодили, що гонорар адвокат визначається обсягом виконаної роботи та погоджується сторонами окремо на підставі складених додатків до цього договору та також Актів виконаних робіт (наданих послуг). Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір або погодинна оплата) встановлюється в залежності від виду послуг, що був наданий. Клієнт зобов`язаний сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строки погоджені між сторонами (п.2.3.1 Договору).
Згідно копії акту виконаних робіт (наданих послуг) від 14.12.2023 року адвокатом були виконані роботи на суму 7000,00 грн., а саме: складання та направлення адвокатського запиту до приватного виконавця Гуріної Т.В. (1 год./1000 грн.), складання даної позовної заяви та формування додатків до позовної заяви, подання /направлення позову до суду (4 год/4000 грн); складання та подання до суду заяви про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції (0,5 год/500 грн); участь в судовому засіданні 30.10.2023 року в режимі ВКЗ (1 судове засідання / 1000 грн); складання та подання до суду заяви про стягнення судових витрат в порядку ч, 8 ст. 141 ЦПК України (0,5 год./500 грн).
Згідно копії квитанції №20 від 14.12.2023 року виданої адвокатом Гиря А.В., Мулько М.Є. сплатив адвокату гонорар у розмірі 7000 грн за надання правової допомоги відповідно до договору про надання правової допомоги від 18.09.2023 року, акту виконаних робіт (наданих послуг) від 14.12.2023 року у справі про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню №537/3974/23.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У додатковій Постанові від 19 лютого 2020 року справі № 755/9215/15-ц, Велика Палата Верховного Суду, наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У Постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 від 24 жовтня 2019 року та у справі № 922/2685/19 від 08 квітня 2020 року визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
В іншій своїй Постанові від 07.09.2020 року справа № 910/4201/1 Верховний Суд зазначив, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі N 922/1163/18.
Досліджуючи надані докази щодо розміру (порядку обчислення, форми та ціни послуг) та фактичного здійснення вказаних витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн, а саме акт виконаних робіт (наданих послуг) від 14.12.2023 року, надану квитанцію, а також враховуючи відсутність клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, суд вважає доведеними розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом та їх фактичну наявність.
А тому з урахуванням встановлених та доведених обставин, суд вважає, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, а також доведеним розміром витрат на правничу допомогу виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права є сума - 7000 грн., яка і підлягає до стягнення.
При цьому, посилання представника позивача під час обґрунтування вартості оплати послуг адвоката, на розміри середньої заробітної плати суддів у Полтавській області, здійснення ними їх діяльності в одній будівлі та з секретарями і помічниками які їм допомагають, працю яких оплачує держава, та відсутність зменшення заробітної плати судів в залежності від категорій та критерій розгляду справ, є некоректним та неприпустимим з урахуванням різного законодавчого регулювання оплати праці адвокатів та суддів.
Представник позивача посилаючись на вищевказане, фактично здійснює зловживання своїми правами.
Так, представник позивача оцінюючи умови та обсяги роботи судді у співвідношенні з заробітною платою має на меті подальше прирівняння їх до умов та обсягів роботи адвоката, та необхідного (не меншого) розміру оплати його діяльності.
Проводячи таке порівняння представник позивача надає своїм діям видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.
Наведені представником позивача доводи мають маніпуляційний характер та спрямовані на створення тиску на суд.
Вчиняючи дії які зовні відповідають вимогам цивільних процесуальних норм, але здійснюються з корисним або особистим мотивом, представник позивача діє недобросовісно, і такою недобросовісною поведінкою представник позивача здійснює зловживання процесуальним правом та спричиняє шкоду інтересам правосуддя.
Суд наголошує, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому, під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Постанова ВС від 18 жовтня 2021 року у справі № 299/3611/19 (провадження № 61-9218св21).
Тож враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога представника позивача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає до задоволення.
За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для ухвалення додаткового рішення в порядку ст. 270 ЦПК України з питання стягнення витрат на правничу допомогу.
Керуючись ст. 270 ЦПК України, суд -
Заяву представника позивача Гирі А.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.
Додаткове рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя В.І. Хіневич