Справа № 559/2024/23
Провадження № 2/559/41/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року місто Дубно Рівненської області

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.

секретаря судового засідання Рижко С.В.

з участю представника позивача адвоката Тронь І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції сторін.

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 (далі відповідача) на його користь заборгованість за позикою у розмірі 3000 доларів США та за трьома процентами річних у розмірі 220, 74 доларів США, а також понесені ним судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 18 червня 2017 року позивач передав відповідачу у безвідсотковий борг (позику) грошові кошти у розмірі 3000 доларів США. Відповідач зобов`язався повернути вказані кошти позивачу двома рівними частинами по 1500 доларів США до 18.06.2020 та 18.06.2021 відповідно. Вказані обставини підтверджуються розписою, складеною особисто відповідачем у присутності позивача в момент отримання ним вказаної суми позики. Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, надані грошові кошти не повернув. Таким чином позивач має право на повернення суми позики отриманої і своєчасно не повернутої відповідачем у розмірі 3000 доларів США. Також, зважаючи на приписи ст. 625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню три проценти річних у розмірі 220, 74 доларів США, згідно наданого розрахунку.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зазначив, що підтверджує отримання від ОСОБА_1 на підставі розписки від 18 червня 2017 року грошових коштів у безвідсоткову позику в розмірі 3000 доларів США. Однак, твердження позивача щодо прострочення виконання зобов`язання є надуманими та такими, що не відповідають фактичним подіям. Напередодні настання строку повернення отриманих в позику грошових коштів, він направив на адресу позивача рекомендований лист з проханням повідомити банківські реквізити, оскільки мав та має на меті повернути суму отриманої від позивача позики. Тобто ним здійснено всі заходи з приводу отримання інформації про форму повернення позики. Однак, позивач на контакт не йшов. Тому, просить узадоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Дубенського міськрайонного суду Ралець Р.В. від 20 грудня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 , згідно поданої до суду заяви просить розгляд справи провести та завершити без його особистої участі та за участі його представника адвоката Тронь І.В.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Тронь І.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові. Просив позовні вимоги задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 3220, 74 доларів США, з яких: 3000 доларів США заборгованість за позикою та 220, 74 доларів США заборгованість за трьома процентами річних, а також судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1177, 88 грн. та 23 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Заяв та клопотань від нього не надходило.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 червня 2017 року відповідачем ОСОБА_2 було особисто складено боргову розписку, відповідно до якої він отримав у безвідсотковий борг від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 3000 доларів США, які зобов`язався повернути двома рівними частинами по 1500 доларів США до 18.06.2020 та 18.06.2021 відповідно (а.с. 64).

Згідно розрахунку позивача три проценти річних за користування коштами складають 220, 74 доларів США (а.с. 65, 66).

IV. Норми права, які застосував суд.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Між сторонами склалися цивільні правовідносини з договору позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або кількість речей того ж роду і якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17.

У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі№ 201/11388/17 провадження № 61-12383св19 зроблено висновок про те, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідний правовий висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц.

Відповідно до статті 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно із частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду у справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України боржник який просрочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від просроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

V. Мотивована оцінка і висновки суду.

Суд враховує, що розписка від 18 червня 2017 року про отримання у безвідсотковий борг від ОСОБА_3 грошових кошти у розмірі 3000 доларів США, написано власноручно позичальником відповідачем ОСОБА_2 , тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом. Даний факт відповідачем не заперечується. Сторони дотримались письмової форми договору.

Відповідач ОСОБА_2 зобов`язався повернути борг двома рівними частинами по 1500 доларів США до 18.06.2020 та 18.06.2021 відповідно, однак свої зобов`язання за договором позики не виконав, борг не повернув, а тому він підлягає стягненню у примусовому порядку.

Також стягненню підлягають три проценти річних у розмірі 220, 74 доларів США.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Представником позивача долучено ордер на надання правничої допомоги, копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю, договір №0106623-1 про надання правової допомоги від 01.06.2023, додаток №1 до договору №0106623-1 про надання правової допомоги від 01.06.2023, опис робіт, акт приймання-передачі наданих послуг (правової допомоги) від 15.01.2024, квитанцію №461809 від 15.01.2024, відповідно до яких витрати на професійну правничу допомогу позивача склали 23500 грн. Позивачем також сплачено судовий збір у розмірі 1177, 88 грн. Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України,

Керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 141, 223, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 3220 (три тисячі двісті двадцять) доларів 74 центи США, з яких: 3000 (три тисячі) доларів США заборгованість за позикою та 220 (двісті двадцять) доларів 74 центи США заборгованість за трьома процентами річних.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1177 (одна тисяча сто сімдесят сім) гривень 88 коп. та 23 500 (двадцять три тисячі п`ятсот) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.01.2024.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Суддя: