Справа № 461/6178/22 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/2008/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.

з участю представника позивача Оприск Л.Є., представника відповідача Кость Я.Р., представників апелянта Снігур Г.М., Добушовського О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представників ОСОБА_1 - адвоката Снігур Галини Михайлівни та адвоката Добушовського Ореста Васильовича на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 липня 2023 року в складі судді Радченко В.Є. в справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку,-

встановив:

У липні 2023 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І.М. звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, просив звернути стягнення на незареєстроване в законному порядку майно з метою виконання виконавчого листа № 461/6178/22, виданого 17.04.2023 Галицьким районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у розмірі 120 000 доларів США, а саме на 1/2 частину нерухомого майна загальною площею 1298,9 кв. метрів, під літерою Б-2, за адресою АДРЕСА_1 , яке передано у приватну власність фізичної особи ОСОБА_2 та право власності на яку не зареєстровано у встановленому законом порядку, надавши дозвіл на її реалізацію.

Подання вмотивоване тим, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. перебуває виконавче провадження №72001724 з примусового виконання виконавчого листа Галицького районного суду м. Львова від 17 квітня 2023 року № 461/6178/22. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. від 12 червня 2023 року відкрито виконавче провадження №72001724.

Боржником у ВП № 72001724 є ОСОБА_2 , стягувачем ОСОБА_3 .

Боржник добровільно заборгованість не сплачує, заощаджень та рухомого майна в нього немає, однак має нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке не зареєстроване в установленому порядку починаючи з 2015 року. У зв`язку з наведеним, просив подання задовольнити.

Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04 липня 2023 року задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Звернуто стягнення на незареєстроване в законному порядку майно з метою виконання виконавчого листа № 461/6178/22, виданого 17.04.2023 Галицьким районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у розмірі 120 000 доларів США, а саме на 1/2 частину нерухомого майна загальною площею 1298,9 кв. метрів, під літерою Б-2, за адресою АДРЕСА_1 , яке передано у приватну власність фізичної особи ОСОБА_2 та право власності на яку не зареєстровано у встановленому законом порядку, надавши дозвіл на її реалізацію.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , інтереси якого представляють адвокат Снігур Г.М. та адвокат Добушовський О.В., як особа, яка не брала участі у справі, однак вважає, що оскаржуваним рішенням суд вирішив питання про його права, свободи та інтереси.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 полкикається на те, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції допустив повторне звернення на арештоване майно, чим порушив права ОСОБА_1 та створив конфлікт виконавчих проваджень, а саме ВП №72001724 у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. та ВП № 65930620 у державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові Кіт В.Ю.

Стверджує, що суд застосував норму процесуального закону, яку б не мав застосовувати.

Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 липня 2023 року.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_5 є фактично аналогічними доводам представника ОСОБА_4 та зводяться до того, що задовольнивши подання виконавця, суд першої інстанції допустив повторне звернення на арештоване майно, а відтак, створив конфлікт виконавчих проваджень.

Також зазначає, що суд застосував норму процесуального закону, яку б не мав застосовувати.

Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 липня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13.02.2023 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики у розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч) доларів США та судовий збір у розмірі 12 405,00 грн., а постановою приватного виконавця від 12 червня 2023 року відкрито виконавче провадження №72001724 на виконання виконавчого листа Галицького районного суду м. Львова від 17 квітня 2023 року №461/9178/22.

Боржник добровільно заборгованість не сплачує, заощаджень та рухомого майна немає, однак має нерухоме майно, а саме 1/2 частину нерухомого майна загальною площею 1298,9 кв. метрів, під літерою Б-2, за адресою АДРЕСА_1 , яке передано у приватну власність фізичної особи ОСОБА_2 та право власності на яку не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Приватним виконавцем надані докази, що боржник фактично є володільцем відповідного нерухомого майна.

Врахувавши наведене, положення ст. 440 ЦПК України та ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», суд задовольнив подання з метою виконання виконавчого листа №461/6178/22, виданого 17.04.2023 Галицьким районним судом м. Львова.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів виходить з такого.

За змістом частини 5 ст. 12 ЦПК України на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 02.06.2016 № 1404-VIII) та положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Згідно із ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Алгоритм дій державного або приватного виконавця про вирішенні питання про звернення стягнення на майно боржника, в тому числі право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, визначено ЦПК України, Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Законом України «Про виконавче провадження».

Зокрема, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця (ст. 440 ЦПК України).

Саме ці положення ЦПК України були застосовані судом першої інстанції при розгляді подання приватного виконавця, тому відповідні доводи апеляційних скарг не заслуговують на увагу.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 48 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно з частинами 3, 4 статті 50 Закону у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі, якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 лютого 2020 року у справі № 676/1314/19.

Аналіз заначених вище положень свідчить про те, що умовою, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку.

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Іншими словами, питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване у встановленому законом порядку, вирішується судом в порядку передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" та частиною десятою статті 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Разом з цим, як зазначалося вище ключовим моментом при розгляді подання приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку було наявність судового рішення на підставі якого відкрито виконавче провадження № 72001724 та у межах якого виконавець вчиняв примусові заходи з виконання виконавчого листа.

Так, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 120 000 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 12 405,00 грн.

На виконання зазначеного рішення Галицьким районним судом м. Львова 17 квітня 2023 року був виданий виконавчий лист №461/9178/22, а постановою приватного виконавця 12 червня 2023 року - відкрито виконавче провадження №72001724.

Рішення Галицького районного суду м. Львова 17 квітня 2023 року залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 30 січня 2024 року, тобто набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню.

Як вбачається зі встановлених судом обставин, приватний виконавець, звертаючись до суду з даним поданням, довів здійснення ним у повному обсязі виконавчих дій, спрямованих на виявлення коштів та рухомого майна боржника, однак, у ході проведення виконавчих дій приватним виконавцем Білецьким І.М. було встановлено, що у боржника відсутні кошти чи рухоме майно на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог стягувача в повному обсязі (т.1 а.с. 77-78).

Поряд з цим, згідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.12.2009, нежитлові приміщення під літ Б-2 загальною площею 1298,9 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , частка 1/2. Підстава виникнення права власності свідоцтво про право власності від 30.12.2009, видане Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради на підставі наказу № 2701-НЖ-Ш від 30.12.2009 (т.1 а.с. 79-80).

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на нежитлові приміщення під літ Б-2 загальною площею 1298,9 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 накладено арешт (т.1 а.с. 95-97).

При цьому, судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 13 березня 2015 року у справі № 466/5634/14 позов ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, Львівського міського управління юстиції, відділу приватизації державного житлового фонду Шевченківського району м. Львова, третьої особи без самостійних вимог обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання недійсним та скасування наказу, визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності та скасування державної реєстрації права спільної часткової власності на нерухоме майно - задоволено.

Визнано недійсним та скасовано наказ управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради № 2701-НЖ-Ш від 30 грудня 2009 року «Про оформлення права власності на нежитлові приміщення на АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності від 30 грудня 2009 року, яке посвідчує, що 1/2 ідеальна частка нежитлових приміщень під літерою «Б-2, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_8 .

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності від 30 грудня 2009 року, яке посвідчує, що 1/2 ідеальна частка нежитлових приміщень під літерою «Б-2 які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільній часткової власності ОСОБА_2 .

Скасовано державну реєстрацію права спільної часткової власності нежитлових приміщень під літерою «Б-2», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстровані за ОСОБА_2 та ОСОБА_8 по 1/2 ідеальній частці, які проведені 31 грудня 2009 року за реєстраційним номером 23475881.

Вирішено питання судових витрат (т. 1 а.с. 81-83).

Рішення набрало законної сили, оскільки ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 09 червня 2015 року залишено без змін.

Враховуючи наведене, приватний виконавець стверджує, що право власності на нерухоме майно не зареєстровано в установленому порядку починаючи з 2015 року.

Таким чином, установивши, що боржник у добровільному порядку рішення суду не виконав, борг в повному обсязі не повернув, а також зважаючи на значну суму заборгованості, здійснювані приватним виконавцем заходи щодо пошуку майна боржника, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги стягувача, у ході яких виявлено належність боржнику нежитлових приміщень під літерою «Б-2», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстрованих у встановленому законом порядку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення подання приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

За таких обставин, переглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення подання приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення відповідно до частини 3 статті 376 ЦПК України апеляційним судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його постановленні на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Окремо колегія суддів звертає на неточності допущені судом у написанні прізвища боржника ОСОБА_2 , при цьому такі обставини не мають принципового значення, оскільки такі можуть бути усунуті у відповідний правовий спосіб (ст. 269 ЦПК України).

Згідно із ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Що стосується вирішення клопотання представника позивача ОСОБА_3 адвоката Оприск Л.Є. про закриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами представників ОСОБА_1 - адвоката Снігур Галини Михайлівни та адвоката Добушовського Ореста Васильовича на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 липня 2023 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_2 має статус боржника по відношенню до апелянта ОСОБА_1 (ВП № 58730552), відтак оскаржуване судове рішення стосується прав, інтересів та обов`язків цієї особи, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання про закриття апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_3 адвоката Оприск Лілії Євгенівни про закриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами представників ОСОБА_1 - адвоката Снігур Галини Михайлівни та адвоката Добушовського Ореста Васильовича на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 липня 2023 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 362 ЦПК України відмовити.

Апеляційні скарги представників ОСОБА_1 - адвоката Снігур Галини Михайлівни та адвоката Добушовського Ореста Васильовича залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 31 січня 2024 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк