КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 755/18693/19

номер провадження: 22-ц/824/904/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року у складі судді Гаврилової О.В., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за час прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за час прострочення сплати аліментів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 від усіх видів заробітку, починаючи з 14 лютого 2014 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

02 березня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві (далі - ВДВС Деснянського РУЮ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №361/1054, виданого 29 січня 2015 року на підставі вищевказаного судового рішення про стягнення аліментів.

Вказувала, що з 08 лютого 2019 року зазначений виконавчий лист перебуває на виконанні у Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Дніпровський РВ ДВС ГУЮ у місті Києві).

Проте ОСОБА_1 , будучи обізнаний про свій обов`язок сплачувати аліменти у визначеному в рішенні суду від 13 листопада 2014 року розмірі, ухиляється від їх сплати, у зв`язку з чим станом на 01 жовтня 2019 року розмір заборгованості зі сплати аліментів складає 168 453 грн 48 коп.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачкою, розмір пені за час прострочення сплати аліментів за період з 01 жовтня 2016 року по 01 жовтня 2019 року становить 746 798 грн 30 коп.

Посилаючись на те, що положеннями ч.1 ст.196 СК України встановлено граничний розмір пені, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, позивачка ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 168 453 грн 48 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01 жовтня 2016 року по 01 жовтня 2019 року у розмірі 56 151 грн 16 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язань зі сплати аліментів у ОСОБА_1 виникла заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01 жовтня 2019 року, становить 168 453 грн 48 коп., тому позивачка має право на стягнення неустойки (пені) відповідно до ч.1 ст.196 СК України. Пеня за період прострочення сплати відповідачем аліментів на утримання дітей з 01 жовтня 2016 року по 01 жовтня 2019 року згідно здійсненого судом розрахунку становить 428 677 грн 41 коп.

Враховуючи, що відповідач допустив прострочення сплати аліментів на утримання дітей та існує суттєва заборгованість перед позивачем із сплати аліментів, а також майновий стан відповідача, в тому числі, розмір його доходів, та приймаючи до уваги обов`язок відповідача сплачувати щомісячно аліменти на утримання матері, виходячи із засад розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру неустойки по сплаті аліментів, з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача, відповідно до ч.2 ст. 196 СК України, у розмірі 56 151 грн 16 коп., оскільки зазначений розмір штрафної санкції сприятиме виконанню зобов`язань та стимулюватиме боржника до належної поведінки, не позбавляючи фактичної можливості щодо погашення боргу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дослідив докази щодо вини або її відсутності в діях ОСОБА_1 . Вказує, що суд залишив поза увагою вимогу відповідача про визначення розміру заборгованості по сплаті аліментів станом на 01 жовтня 2019 року з огляду на скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2020 року штрафу у розмірі 34 768 грн 35 коп., накладеного державним виконавцем.

Зазначає, що він не ухилявся від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а навпаки постійно вживав заходи щодо їх сплати. Так, у липні 2012 року ОСОБА_3 позичила у нього грошові кошти у розмірі 10 000 євро, що підтверджується відповідною розпискою, однак взятих на себе зобов`язань позивачка не виконала, що стало підставою для звернення до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом про стягнення боргу за договором позики. Відтак, неповернення цих грошових коштів не дозволяло відповідачу сплачувати своєчасно та в повному обсязі щомісячні платежі по аліментам. Крім того, з 2015 року відповідач має тяжкий фінансовий стан, зокрема, він перебував на обліку як безробітний та у пошуках роботи в центрі зайнятості, проходив перекваліфікацію і навчання за іншою спеціалізацією, у нього на утриманні перебуває двоє дітей, а також він здійснює догляд за хворою матір`ю.

Вказує на те, що у кримінальному провадженні № 0003763 стосовно відповідача за ч.1ст. 164 КК України за фактом злісного ухилення від сплати аліментів на утримання дітей 07 травня 2020 року слідчим Дніпровського Управлення поліції в місті Києві прийнята постанова про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Зазначає, що розмір заборгованості зі сплати аліментів, з якої повинна бути розрахована неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів, є неправильною, оскільки на час ухвалення судом рішення у даній справі розмір загальної суми заборгованості станом на 01 жовтня 2019 року змінено з урахуванням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2020 року і такий розмір заборгованості становить 133 685 грн 13 коп.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Шмагаревська Г.О. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що 15 листопада 2019 року державним виконавцем складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів із ОСОБА_1 за виконавчим листом № 361/1054, виданим 29 січня 2015 року Броварським міськрайонним судом Київської області, за період з лютого 2014 року по вересень 2019 року та нараховано заборгованість у розмірі 168 453 грн 48 коп. У лютому 2020 року відповідач звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Дніпровського РВ ДВС у місті Києві й просив скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів та здійснити перерахунок такої заборгованості. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2022 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду. Тому ОСОБА_1 фактично визнав правомірним та погодився з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 15 листопада 2019 року.

Вважає, що суд дійшов правомірного висновку, що відповідач за період з 01 жовтня 2016 року по 01 жовтня 2019 року допустив прострочення сплати аліментів на утримання дітей, і взяв до уваги те, що сума пені за порушення зобов`язань по сплаті аліментів у розмірі 428 677 грн 41 коп. перевищує 100% заборгованості за цим зобов`язанням, яка станом на 01 жовтня 2019 року становила 168 453 грн 48 коп., тому пеня не може перевищувати вказаної суми.

Стверджує, що 19 вересня 2017 року на виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2013 року про стягнення боргу за договором позики від боржника ОСОБА_3 на депозитний рахунок виконавчої служби надійшли кошти у розмірі 105 972 грн 27 коп., з яких 77 153 грн перераховано ОСОБА_3 в якості погашення заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів. Відтак, це єдина сума, яка відображена в розрахунку заборгованості державного виконавця від 15 листопада 2019 року у графі «Сплачено боржником/стягнуто виконавцем» за грудень 2017 року. За період з лютого 2014 року по листопад 2017 року та з січня 2018 року по вересень 2019 року суми, зазначені у розрахунку заборгованості від 15 листопада 2019 року у графі «Сплачено боржником/стягнуто виконавцем», відсутні.

Звертає увагу на те, що відповідач не сплачував аліменти на утриманні двох неповнолітніх дітей навіть у мінімальному розмірі, визначеному законом, а лише почав частково сплачувати аліменти з липня 2020 року, після відкриття провадження у справі № 755/14948/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 та малолітньої доньки ОСОБА_5 , що, у свою чергу, підтверджується розрахунком заборгованості від 08 листопада 2022 року.

Також вказує на те, що, починаючи з 2014 року ОСОБА_1 , будучи працездатною особою, не був позбавлений можливості вжити реальних та дійсних заходів, спрямованих на виконання свого батьківського обов`язку по утриманню двох неповнолітніх доньок, щомісячно, у розмірі та у строки, встановлені рішенням суду про стягнення аліментів.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що відзив на апеляційну скаргу є необґрунтованим та таким, що не спростовує доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та у відповіді на відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2014 року у справі №361/1054/14-ц позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 лютого 2014 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

02 березня 2015 року державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №361/1054, виданого 29 січня 2015 року Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини, починаючи з 14 лютого 2014 року.

Постановою головного державного виконавця Дніпровського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві від 08 лютого 2019 року прийнято виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2015 року №361/1054.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеного 15 листопада 2019 року головним державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві, за період з лютого 2014 року по вересень 2019 року включно відповідачем сплачено в грудні 2017 року - 77 153 грн 69 коп. Заборгованість станом на 01 жовтня 2019 року становить 168 453 грн 48 коп. (а.с.36-37).

Судом першої інстанції встановлено, що у лютому 2020 року ОСОБА_1 звертався до Броварського міськрайонного суду Київської області зі скаргою на дії головного державного виконавця Дніпровського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ, в якій, серед іншого, просив скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у сумі 168 453 грн 48 коп. станом на 01 жовтня 2019 року від 15 листопада 2019 року та зобов`язати головного державного виконавця усунути порушення шляхом здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 жовтня 2019 року, відповідно до наданих довідок ОСОБА_1 з місця працевлаштування і вимог закону (а.с.112-114).

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2022 року у справі №361/1357/20 скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дніпровського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ, заінтересована особа: ОСОБА_3 , залишено без розгляду.

З позовом щодо розміру заборгованості по аліментам, наведеного у вищевказаному вище розрахунку заборгованості, відповідач ОСОБА_1 не звертався та доказів на його спростування суду не надав.

Також судом першої інстанції встановлено, що в подальшому, після звернення до суду позивачки з даним позовом, відповідачем здійснено оплату аліментів: 24 грудня 2019 року - 636 грн 00 коп., 24 січня 2020 року - 666 грн 00 коп., 13 лютого 2020 року - 666 грн 00 коп. (а.с.92-94).

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП (несплата аліментів), та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт. Судом встановлено, що боржник ОСОБА_1 не сплачує аліменти ОСОБА_3 на утримання дітей, що призвело до виникнення заборгованості.

Отже, вказані обставини щодо несплати ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не підлягають доказуванню в силу положень ч.6 ст.82 ЦПК України.

З наведених підстав апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що у діях ОСОБА_1 відсутня вина у виникненні заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зі змісту позову вбачається, що позивач ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 168 453 грн 00 коп. за період з 01 жовтня 2016 року по 01 жовтня 2019 року.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч.4 ст.155 СК України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.ст.183,184 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Відповідно до (абз.1) ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК України, що суд першої інстанції об`єктивно на підставі належної оцінки доказів і доводів сторін врахував при встановленні доведеності вини відповідача.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2019 року у справі №752/10763/14-ц (провадження №61-46628св18).

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Отже неустойка, визначена у ч.1 ст.196 СК України, може бути стягнута особи, яка є винною у прострочені сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Апеляційний суд погоджується із розрахунком заборгованості неустойки (пені) за період прострочення сплати відповідачем аліментів за період з 01 жовтня 2016 року до 01 жовтня 2019 року, наведеного судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні, оскільки він здійснений згідно з порядком та формулою нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, які визначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18), та відповідно до якого розмір неустойки (пені) за період прострочення сплати відповідачем аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за період з 01 жовтня 2016 року по 01 жовтня 2019 року становить 428 677 грн 41 коп.

Разом з тим, враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 допустив прострочення сплати аліментів на утримання дітей, та приймаючи до уваги, що визначений судом розмір неустойки (пені) у сумі 428 677 грн 41 коп. перевищує 100% заборгованості зі сплати аліментів, яка станом на 01 жовтня 2019 року становила 168 453 грн 48 коп., то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що розмір неустойки (пені) не може перевищувати вказаної заборгованості.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що заборгованість відповідача зі сплати аліментів утворилася з незалежних від нього причин.

Згідно ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Правовий аналіз наведених положень законодавства свідчить про те, що зменшення розміру неустойки є правом суду, яке він може реалізувати за результатами дослідження обставин матеріального та сімейного стану платника аліментів, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, і які підтверджено відповідними доказами, та за умови дотримання, у разі зменшення неустойки, інтересів дитини, яка і є власником несплачених аліментів, враховуючи при цьому завдання СК України та ЦК України. Слід враховувати, що для наявності підстав для зменшення неустойки достатньо встановити одну з перелічених вище обставин: (1) матеріальний стан платника аліментів; (2) сімейний стан платника аліментів; (3) інші обставини, які мають істотне значення. При вирішенні цього питання також слід враховувати, що неустойка не повинна бути надмірним тягарем, яка би спотворювала її розумне стимулююче призначення у відповідних відносинах, та не стати джерелом збагачення її отримувача. Також слід врахувати, що при реалізації судом свого права зменшити розмір неустойки, зменшується не визначений законом її розмір, а сама сума неустойки, визначена виходячи з цього розміру.

Колегія суддів вважає, що дослідивши обставини матеріального та сімейного стану відповідача ОСОБА_1 , як платника аліментів, і надані ним докази на підтвердження цих обставин, та здійснивши, всупереч доводам апеляційної скарги, їх належну правову оцінку відповідно до ч.2 ст.196 СК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру неустойки по сплаті аліментів до 56 151 грн 16 коп.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги ст.263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив та оцінив докази, правильно встановив обставини у справі та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за час прострочення сплати аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що розмір заборгованості зі сплати аліментів, є неправильним, оскільки рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2020 року визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Дніпровського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві від 12 червня 2019 року у виконавчому провадженні НОМЕР_1 про накладення штрафу у розмірі 34 768 грн 35 коп., а тому представник відповідача вважає, що розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 133 685 грн 13 коп., а не 168 453 грн 48 коп., є необгрунтованими з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Дніпровського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Федоріної (Єзерської) А.М. від 12 червня 2019 року у виконавчому провадженні НОМЕР_1 про накладення штрафу. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Дніпровського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Федоріної (Єзерської) А.М. від 25 вересня 2019 року у виконавчому провадженні НОМЕР_1 про виправлення помилки у процесуальному документі.

У вказаному рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2020 року встановлено, що згідно з наявним у справі розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 12 червня 2019 року станом на 01 червня 2019 року за позивачем рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 лютого 2014 року, у загальній сумі 69 556 грн 97 коп. 12 червня 2019 року головним державним виконавцем Єзерською А.М. у виконавчому провадженні НОМЕР_1 винесено постанову про накладення штрафу, якою за невиконання рішення суду щодо сплати аліментів боржником, на користь держави накладено штраф в розмірі 50% суми заборгованості за період з 14 лютого 2014 року по 01 червня 2019 року у розмірі 34 768 грн 35 коп. (а.с.130-134).

Як зазначалось вище, у лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області зі скаргою на дії головного державного виконавця Дніпровського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Єзерської А.М. Предметом оскарження було, зокрема, скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 15 листопада 2019 року станом на 01 жовтня 2019 року у розмірі 168 453 грн 48 коп. та здійснення перерахунку такої заборгованості відповідно до наданих ним довідок з місця працевлаштування і вимог закону.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2022 року, яка набрала законної сили, вказану вище скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Отже, враховуючи, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 15 листопада 2019 року станом на 01 жовтня 2019 року у розмірі 168 453 грн 48 коп., судом не визнаний протиправним та не скасований, та приймаючи до уваги, що представником відповідача відповідно до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України не надано доказів того, що розмір штрафу у сумі 34 768 грн 35 коп. був включений у розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 15 листопада 2019 року, апеляційний суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості ОСОБА_6 зі сплати аліментів станом на 01 жовтня 2019 року становить 133 685 грн 13 коп. При цьому, апеляційний суд враховує, що рішення суду не може грунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: