КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Лужецька О.Р.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4883/2024
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Семенюк Віталій Васильович, на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,

встановив:

У жовтні 2020 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ СК «Провідна») звернулось із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 26 грудня 2016 року між ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» та ТОВ «Спецтехсервіс» укладено договір № 06/0679784/1052/17 добровільного страхування наземного транспорту, відповідно до умов якого у позивача застраховано належний ТОВ «Спецтехсервіс» автомобіль «Renault Dokker» д.н.з. НОМЕР_1 .

Вказував, що 25 жовтня 2017 року у м. Києві по вул. Привокзальна, 1 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault Dokker» д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до рахунку-фактури №СЧ-0044252 від 30 листопада 2017 року складеного ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Dokker» д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП складає 200 009,76 грн.

Позивач, після звернення ТОВ «Спецтехсервіс» із відповідною заявою, виплатив йому відшкодування в розмірі 200 009,76 грн, внаслідок чого у позивача виникло право регресної вимоги до винуватця ДТП щодо відшкодування завданої в ДТП шкоди.

Оскільки відповідач суму відшкодування добровільно не повернув, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь матеріальну шкоду в сумі 200 009,76 грн та судовий збір.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ СК «Провідна» суму відшкодування у порядку регресу у розмірі 200 009,76 грн та суму судового збору у розмірі 3000,14 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року скасувати та направити справу для розгляду до іншого суду.

У апеляційній скарзі вказує, що суд розглянув справу, не повідомивши його, чим порушив право на судовий захист, вимоги змагальності та рівності сторін. Стверджує, що надані позивачем докази не відповідають вимогам ст.ст. 43, 95 ЦПК України та є недопустимими. Посилається також на те, що розмір завданих збитків встановлено на підставі рахунку-фактури №СЧ-0044252 від 30 листопада 2017 року, який здійснено без належного оформлення огляду КТЗ, без належної ідентифікації КТЗ та оформлений співробітником ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський», який не є спеціалізованим підприємством автомобільного автосервісу. Тому відповідач вважає розмір заявлених до стягнення збитків недоведеним та необґрунтованим.

Своїм правом на подачу відзиву позивач ПрАТ СК «Провідна» не скористався.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 200 009,76 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 не був повідомлений про час та місце розгляду справи у суді першої інстанції, про що він зазначає в апеляційній скарзі.

Зазначена обставина підтверджується відсутністю в матеріалах справи доказів отримання ОСОБА_1 судових повісток про розгляд справи. При цьому конверт, який був повернутий на адресу суду першої інстанції без зазначення причини невручення (а.с. 34) не можна вважати належним повідомленням про дату, час і місце засідання суду.

Оскільки у матеріалах справи відсутні докази належного ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи у суді першої інстанції, а рішення суду ухвалене за його відсутності, на що посилається скаржник у своїй апеляційній скарзі, то ця обставина є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановлено, що 25жовтня 2017 року у м. Києві по вул. Привокзальна, 1 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault Dokker» д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с.6)

Відповідно до п. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Також встановлено, що 26 грудня 2016 року між ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» та ТОВ «Спецтехсервіс» укладено договір № 06/0679784/1052/17 добровільного страхування наземного транспорту, відповідно до умов якого у позивача застраховано належний ТОВ «Спецтехсервіс» автомобіль «Renault Відповідно до Відповідно до рахунку-фактури №СЧ-0044252 від 30 листопада 2017 року,складеного ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Dokker» д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП складає 200 009 грн. 76 коп. (а.с.13-14)

На підставі страхового акту 1 № від 07 грудня 2017 року (а.с.15), ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» сплатила на рахунок ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський», в якості суми страхового відшкодування на користь ТОВ «Спецтехсервіс», грошові кошти в сумі 200 009,76 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 0060863 від 15 грудня 2017 року (а.с.17)

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як визначено ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Враховуючи те, що ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому, а відповідач в добровільному порядку не вжив заходів щодо відшкодування коштів, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача збитків, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 200 009,76 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За правилом до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Аналізуючи викладене у сукупності, апеляційний суд доходить висновку, що позивач виконав всі покладені на нього зобов`язання, а тому у нього виникає право звернутися безпосередньо до відповідача як винуватці ДТП з вимогою про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди у порядку регресу.

Твердження апелянта щодо неналежності наданих позивачем доказів не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність позовних вимог, оскільки суд дослідив та оцінив усі наявні у справі докази у їх сукупності та правильно встановив фактичні обставини справи. Відсутність висновку судової експертизи щодо розміру завданої шкоди не перешкоджає суду встановити цю обставину на підставі наявного у матеріалах справи актів огляду КТЗ, рахунку-фактури, страхового акту, розрахунку суми матеріально збитку та платіжного доручення про сплату . Жодного доказу щодо недостовірності вказаного звіту чи наявності збитків у іншому розмірі відповідач суду не надав.

Як видно із матеріалів справи, відповідач належними доказами розмір завданої шкоди не спростував, альтернативний висновок щодо розміру завданих збитків до суду не подавав, клопотання про призначення експертизи судом до початку судового розгляду у справі не заявляв.

При цьому, суд звертає увагу, що сама по собі відсутність згоди відповідача із розміром заявлених до відшкодування збитків (без спростування належними доказами та надання власних обґрунтованих розрахунків) не може слугувати підставою для звільнення його від обов`язку відшкодувати завдану шкоду.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 141, 365, 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про ідентифікаційний номер відсутні, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» () матеріальну шкоду у розмірі 200 009 (двісті тисяч дев`ять) гривень 76 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про ідентифікаційний номер відсутні, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» () судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 000 (три тисячі) гривень 14 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова