Справа № 721/638/14-ц
Провадження 4с/721/1/2024
У Х В А Л А

Іменем України

Путильський районний суд Чернівецької області в складі:

Головуючого судді: Проскурняка С.П.

за участю секретаря: Помазан М.В.

заінтересованих осіб:

представника скаржника: ОСОБА_1

представника стягувача: Москалюк Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Путила Чернівецької області скаргу ОСОБА_2 , заінтересовані особи державний виконавець Вижницького відділу ДВС у Вижницькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_3 на неправомірні дії державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , який представляє інтереси ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця.

В скарзі вказує, що постановою Державного виконавця Вижницького відділу державної виконавчої служби у Вижницькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Данилюк А.С. від 20.07.2023 року, відкрито виконавче провадження по виконавчому листу №721/368/14-ц, який виданий 27.08.2014 року Путильським районним судом Чернівецької області.

В даному виконавчому листі зазначено, що слід стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в твердій грошовій сумі по 600 грн. щомісячно до їх повноліття. Аліменти стягувати з 09 липня 2014 року.

До 2017 року відповідач/боржник ОСОБА_2 сплачував призначені судом аліменти через Путильський відділ державної виконавчої служби.

В 2017 році позивач/стягувач ОСОБА_3 подала до Путильського відділу державної виконавчої служби заяву про відмову від стягнення аліментів із ОСОБА_2 , в результаті чого виконавчий лист був повернутий стягувачу ОСОБА_3 , оскільки стягувач та боржник почали проживати разом і дітей утримували разом, боржник ОСОБА_2 аліменти надавав добровільно.

В скарзі вказує, що в кінці квітня 2022 року боржник ОСОБА_2 виїхав на заробітки за кордон, і за цей період передав стягувачу ОСОБА_3 більше 600 євро, крім того передавав дітям та стягувачу продукти харчування та одяг.

Вважає, що факт проживання однією сім`єю також підтверджується матеріалами цивільної справи № 721/828/22, в тому числі позовною заявою ОСОБА_3 , яку вона підписала особисто, заочним рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 22.11.2022 року, яким встановлено наступні обставини: ... До 2017 року відповідач на виконання рішення суду сплачував аліменти. У зв`язку із фактичним відновленням шлюбних відносин з відповідачем із 2017 року до кінця квітня 2022 року позивачка відкликала виконавчий лист, відповідач за цей період часу аліменти надавав добровільно. В постанові Чернівецького апеляційного суду від 08 лютого 2023 року (цивільна справа № /21/828/22) (Описова частина/Короткий зміст позовних вимог) зазначено наступне: З 2017 року сторони відновили подружні стосунки і проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу до кінця квітня 2022 року.

17.10.2023 року Державним виконавцем Вижницького відділу державної виконавчої служби у Вижницькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Данилюк А.С. надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню ВП №72296688, із якого вбачається, що заборгованість розраховується з червня 2019 року, що є неправильним, оскільки боржник/відповідач ОСОБА_2 включно по квітень 2022 року проживав разом із ОСОБА_3 , вів із нею спільне господарство, та утримував спільних дітей, під час спільного проживання народилася ще одна - третя дитина.

Наразі сукупний розмір заборгованості по даному виконавчому провадженню, станом на 17.10.2023 року становить 123724 грн., що є неправомірним, оскільки розмір заборгованості слід було обчислювати, починаючи із 01.06.2022 року, коли ОСОБА_2 виїхав на заробітки за кордон.

На підставі викладеного просить суд визнати неправомірним розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 17.10.2023 року по виконавчому провадженню ВП №72296688, боржник ОСОБА_2 , в частині розрахунку заборгованості з червня 2019 року по квітень 2022 року включно. Поновити порушене право ОСОБА_2 - зобов`язати державного виконавця Вижницького відділу державної виконавчої служби у Вижницькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Данилюк А.С. здійснити розрахунок заборгованості по даному виконавчому провадженню з 01.06.2022 року.

До суду від представника ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення, в яких вказує, що дійсно ОСОБА_3 в 2017 році відкликала виконавчий лист із Путильського відділу державної виконавчої служби. Причиною відкликання виконавчого листа слугував факт довіри стягувачки до Боржника в тому, що останній добровільно, без будь-якого виконавчого провадження буде утримувати своїх дітей, а саме дочку ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 .

Із часу відкликання виконавчого листа, боржник жодних домовленостей стосовно утримання дітей не виконував, а саме не забезпечував належний рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Всі кошти, котрі скаржник отримував в якості неофіційної заробітної плати були ним направлені на будівництво його будинку та придбання ним в 2019 році транспортного засобу марки VOLKSWAGEN CADDY. Про щоденні потреби своїх дітей він не цікавився.

У зв`язку із чим стягувач ОСОБА_3 використала своє право на звернення до Путильського районного суду Чернівецької області, саме даним судом було видано дубліката виконавчого листа. Твердження Скаржника, що з 2017 сторони відновили подружні стосунки і проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу до кінця квітня 2022. не відповідає дійсності. Просила суд в задоволенні скарги відмовити.

До суду від державного виконавця Вижницького ВДВС у Вижницькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Данилюк А.С. надійшли письмові пояснення, згідно яких вказує, що вважає скаргу необґрунтовану, оскільки державний виконавець діяв в межах правового поля. Просив суд в задоволенні скарги відмовити.

В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав та надав пояснення аналогічні скарзі, просив суд скаргу задовольнити.

Представник стягувача Первісник Л.А. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення заяви з підстав викладених в письмових поясненнях, просила суд в задоволенні скарги відмовити.

Державний виконавець Вижницького ВДВС у Вижницькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Данилюк А.С.в судове засідання не з`явився, хоча судом повідомлявся про час та місце розгляду справи, паро причини неявки суд не повідомив.

Суд заслухавши доводи сторін, вивчивши матеріали скарги, суд приходить до висновку про необґрунтованість скарги виходячи з наступного.

В силу вимог ч. 1 ст.4 ЦПК України, - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права та свободи.

Відповідно до ч.3 ст.451 цього Кодексу, - якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що постановою Державного виконавця Вижницького відділу державної виконавчої служби у Вижницькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Данилюк А.С. від 20.07.2023 року, відкрито виконавче провадження по виконавчому листу №721/368/14-ц, який виданий 27.08.2014 року Путильським районним судом Чернівецької області /а.с.8/.

Зі змісту даної постанови вбачається, що згідно виконавчого листа слід стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в твердій грошовій сумі по 600 грн. щомісячно до їх повноліття. Аліменти стягувати з 09 липня 2014 року.

Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», - виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Відповідно до абз.8 та 10 п.4 розділу XVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом МЮУ 02 квітня 2012 року за № 512/5, -стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

17.10.2023 року Державним виконавцем Вижницького відділу державної виконавчої служби у Вижницькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Данилюк А.С. надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню ВП №72296688, згідно якого заборгованість ОСОБА_2 з червня 2019 року по вересень 2023 року становить 123724 гривень /а.с.9,10/.

Суд відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_2 на неправомірні дії державного виконавця виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. (ч.1 ст.51 Конституції України)

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі(ч.3 ст. 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів (стаття 188 СК).

Згідно з частиною 2 статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

З наведених норм права та практики ЄСПЛ вбачається, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Аналіз фактичних обставин справі і зібраних у справі доказів свідчить про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що під час спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , останнім надавалася матеріальна допомога на утримання неповнолітніх дітей.

Згідно з частинами 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В частині 1 статті 81 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.

За вимогами статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог про неправомірні дії державного виконавця, скаржником не надано.

Суд критично ставиться до тверджень представника скаржника про те, що в постанові Чернівецького апеляційного суду від 08 лютого 2023 року (цивільна справа № /21/828/22) (Описова частина/Короткий зміст позовних вимог) зазначено наступне: З 2017 року сторони відновили подружні стосунки і проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу до кінця квітня 2022 року, з наступних підстав.

Як вбачається з постанови Чернівецького апеляційного суду від 08 лютого 2023 року (цивільна справа № /21/828/22), яка набрала законної сили, в її мотивувальній частині відсутні висновки про те, що сторони після розірвання шлюбу продовжували спільно утримувати неповнолітніх дітей.

Отже, суд вважає, що сам факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а також народження спільної дитини під час проживання без реєстрації шлюбу, не підтверджує ту обставину, що ОСОБА_2 з 2017 року по квітень 2022 року приймав активну участь у належному матеріальному забезпечені неповнолітніх дітей, та є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, оскільки отримання аліментів на дитину одного із подружжя, не залежить від того перебувають батьки у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного.

При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що судом встановлено, що державний виконавець здійснюючи розрахунок заборгованості за сплати аліментів вчинив відповідно до закону, в межах повноважень і право скаржника (боржника) не було порушено, внаслідок чого підстав для задоволення скарги нема.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.1,2,71,74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.4,12,76-81,260,353-355,447-451, ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на неправомірні дії державного виконавця відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена, шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 18 січня 2024 року.

Суддя: С.П. Проскурняк