Дата документу 11.01.2024
Провадження № 2-о/334/16/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Шерештан О.М. розглянувши заяву ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Фельським Сергієм Леонідовичем, заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява ОСОБА_1 подана представником - адвокатом Фельським Сергієм Леонідовичем, заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні.

Заява обґрунтована тим, що 19 липня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб. Ще до реєстрації шлюбу у подружжя народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, ОСОБА_2 має трьох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Ці діти не мають офіційного батька, який би надавав їм утримання. Фактично всі діти знаходяться на утриманні заявника. Дружина ОСОБА_2 не працює, оскільки доглядає за дітьми.

У зв`язку з оголошенням воєнного стану та загальної мобілізації, заявника мобілізовано до лав ЗСУ. Наразі він є військовослужбовцем ВЧ № НОМЕР_1 .

На утриманні подружжя перебуває четверо дітей, які постійно потребують догляду, опіки та допомоги. Оскільки дружина заявника не має фізичної змоги доглядати сама за чотирма дітьми та потребує підтримки, заявник звернувся до керівництва Військової частини № НОМЕР_1 з питанням звільнення з військової служби, однак йому повідомили, що звільнення з військової служби можливе лише за наявності рішення суду про знаходження на утриманні трьох або більше дітей. У зв`язку з цим просить встановити факт перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на утриманні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

До суду від заінтересованої особи - Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на заяву, в якому просить відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 , оскільки долученими документами не підтверджується факт утримання заявником неповнолітніх дітей його дружини. Більше того, у свідоцтвах про народженнях дітей містяться записи про батька. За таких умов, при наявності біологічного батька та його обов`язку утримувати дитину, ОСОБА_7 не може вважатися таким, що утримає відповідну дитину своєї дружини. Крім того, а матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебувають саме на утриманні заявника. Крім того, зазначено, що заявник за наявності документів, які підтверджують утримання ним трьох неповнолітніх дітей, має право подати рапорт на звільнення з військової служби. У випадку відмови у звільненні з військової служби, такий спір підлягає вирішенню відповідним адміністративним судом в порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні представник заявника просить заяву задовольнити.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 в судовому засіданні заяву підтримала.

Представник заінтересованої особи - Військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився.

Вислухавши представника заявника, заінтересовану особу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі N 320/948/18 (провадження N 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі N 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі N 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі N 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі N 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі N 641/5187/20.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у разі наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Військова частина НОМЕР_1 як спеціально уповноважений суб`єкт, який уповноважений приймати рішення про звільнення військового службовця з військової служби у разі подання ним рапорту на звільнення.

У справі N 287/167/18-ц (провадження N 14-505цс19), залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 33-35 зазначеної постанови від 30 січня 2020 року зазначила про таке: "33. Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. 34. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній."

Визначаючи, чи пов`язується з встановлення зазначеного факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, Суд застосовує положення статті 1 ЦК України. За змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для звільнення його з військової служби, що не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Суд враховує, що між ОСОБА_1 та Військовою частиною НОМЕР_1 виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для його звільнення з військової служби, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками заявника, їх виникненням, існуванням та припиненням. Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Тож у спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення заявника до суду, яка має значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення.

Суд, врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, визнає недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

З урахуванням наведеного, вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на його утриманні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 23 березня 2023 року у справі № 290/289/22.

Відповідно до ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність закрити провадження у справі.

Враховуючи, що у цій справі заявник звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту, суд вважає за доцільне роз`яснити ОСОБА_1 та його представнику - адвокату Фельському С.Л. право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Керуючись ст.186 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Фельським Сергієм Леонідовичем, заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні - закрити.

Роз`яснити заявнику право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їм відповідної ухвали суду.

Складення повного тексту ухвали - 16.01.2024.

Суддя: Турбіна Т. Ф.