Справа №639/6180/23
Провадження №2/639/267/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Труханович В.В.,

за участю секретаря - Яременко В.В.,

представника позивача - Суржана Р.Д. ,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу № 639/6180/23 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року представник позивача Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого стягнути з відповідача на користь КП «Харківські теплові мережі» за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з 01.02.2022 по 31.08.2023 вартість спожитої теплової енергії у розмірі 65 332,82 грн., вартість абонентської плати у розмірі 194,94 грн. та вартість послуги обслуговування ВБС у розмірі 686,00 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування належить об`єкт житлової нерухомості - квартира АДРЕСА_1 з централізованою системою опалення, теплопостачання якого здійснює КП «Харковські теплові мережі».

На офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі» www.hts.kharkov.ua в мережі інтернет було розміщено 31.10.2021 індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Зазначений договір є публічним договором приєднання, який набрав чинності з 01.12.2021. Таким чином, з 01.12.2021 по квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , укладений індивідуальний договір про надання про надання послуги з постачання теплової енергії.

КП «Харківські теплові мережі» відомо, що вищезазначена квартира використовується відповідачем ОСОБА_2 для здійснення нотаріальної діяльності, тому позивачем здійснюється нарахування за спожиту теплову енергію за тарифами, встановленими для інших споживачів (крім населення). Приватний нотаріус отримує послуги з централізованого опалення не для задоволення власних житлово-побутових потреб, а для здійснення нотаріальної діяльності у приміщенні, яке фактично не є житловим.

За період з лютого 2022 року по серпень 2023 року вартість несплаченої теплової енергії за вказаним приміщенням складає 65 332,82 грн. Крім того, станом на 01.09.2023 заборгованість відповідача ОСОБА_2 за період з лютого 2022 року по серпень 2023 року з абонентської плати за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії складає 194,94 грн., заборгованість за послуги обслуговування ВБС складає 686,00 грн.

КП «Харківські теплові мережі» направляли платіжні вимоги на оплату боргу на адресу ОСОБА_2 , однак вони були проігноровані останньою.

Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. Призначено судове засідання.

14 листопада 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого повідомила, що з позовними вимогами не згодна. Вважає, що посилання представника позивача на позицію Верховного Суду України, визначену у постанові від 23.11.2016 у справі №6-1926цс16 не є тотожньою до ситуації по даній справі.

Зазначила, що відповідно до п. 4 ст. 4 Житлового кодексу України до житлового фонду не входять нежитлові приміщення в жилих будинках, призначені для торгівельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, слід встановити хто, яким чином та на підставі яких документів має право визначити те чи інше приміщення нежилим, це не входить до повноважень суду та КП «ХТМ». Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.10.2023, об`єкт нерухомості у будинку АДРЕСА_2 , є 2-х кімнатна квартира (а не приміщення) АДРЕСА_3 та об`єкт житлової нерухомості, житловою площею 38,7 кв.м. Доказів того, що квартира АДРЕСА_1 є нежилою позивачем не надано. Представник відповідача посилалась на постанову Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 216/181/16-ц. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

11 грудня 2023 грудня від представника позивача надійшли додаткові пояснення, згідно яких повідомив, що використання відповідачем належної їй квартири для провадження нотаріальної діяльності підтверджується відкритими даними Єдиного реєстру нотаріусів, відповідач є приватним нотаріусом, що здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_4 .

Зазначив, що до вимог ЗУ «Про нотаріат», «Положенням про вимоги до робочого місця (контори) приватного нотаріуса та здійснення контролю за організацією нотаріальної діяльності» стосовно місця провадження нотаріальної діяльності, оперує визначеннями «робочий кабінет», «приміщення», що не є тотожнім поняттю «житлова кімната».

На думку позивача, з доданої представником відповідача до відзиву на позовну заяву копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 (виготовлений станом на 01.01.2021) вбачається, що вказана квартира зазнала переобладнання з метою пристосування її до вимог Положення та провадження нотаріальної діяльності, зокрема:наявність приміщення «І» (тамбур) з окремим входом з вулиці, що не є характерним для житлових приміщень (квартир) першого поверху багатоквартирних житлових будинків;наявність дверного отвору з приміщення «І» (тамбур) безпосередньо до приміщення «2» (житлова кімната, площею 14,7 кв.м.). Представником відповідача у відзиві не заперечується та не спростовується твердження позивача, що вказана квартира використовується відповідачем для здійснення нотаріальної діяльності. Ані відповідачем, ані його представником не стверджується, що квартира АДРЕСА_1 використовується відповідачем виключно для проживання. Таким чином, для постачання теплової енергії відповідачу не можуть застосовуватись тарифи як для населення.

Щодо посилання представника відповідача на Постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №216/181/16-у від 20.06.2018 з висновком про право власника нерухомого майна використовувати його для підприємницької діяльності, то вважають такі висновки представника відповідача такими, що не мають відношення до правовідносин, що є між сторонами у справі, оскільки нотаріус не може займатися підприємницькою діяльністю. Позовні вимоги просив задовольнити.

03 січня 2024 року від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, згідно яких повідомила, що ЗУ «Про нотаріат», «Положенням про вимоги до робочого місця (контори) приватного нотаріуса та здійснення контролю за організацією нотаріальної діяльності» не містять вимог про те, що приміщення, де здійснюється нотаріальна діяльність має бути нежитловим. Посилалась на роз`яснення Міністерства будівництва, архітектури, та житлово-комунального господарства України від 01.12.2006 «щодо визначення термінів житлових та нежитлових приміщень».

Вважає, що ані суд, ані КП «Харківські теплові мережі» не є належним органом, що може встановлювати технічні особливості приміщень та приналежність приміщення до житлового або нежитлового. Отже, позовні вимоги позивача є необґрунтованими, квартира відповідача є жилим приміщенням, а тому нарахування плати за житлово-комунальні послуги слід проводити як для житлового приміщення, а відтак у задоволенні позовних вимог просили відмовити.

22 січня 2024 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення, згідно яких повідомив, що у 2021 році для цілей опалення приміщення відповідача позивачем застосовувався тариф на теплову енергію для категорії «інші споживачі», тобто той же самий, за яким позивачем здійснено нарахування протягом спірного періоду (лютий 2022 - серпень 2023 років). Вказані документи підписані відповідачем, за ними відповідачем здійснювались оплати у відповідному розмірі.

Зазначив, що у попередні періоди судами вже встановлено обставини, які підтверджують правильність застосування позивачем для відповідача тарифу на теплову енергію для категорії «інші споживачі» (справа № 639/8076/15-ц).

Представник позивача Суржан Р.Д., який діє на підставі довіреності від 05.09.2023 № 01-40/9513/109, в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у поясненнях.

Представник відповідача ОСОБА_3 , яка діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги від 13.11.2023 № б/н, в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, які викладені у відзиві на позов та письмових поясненнях.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019.

Судом встановлено, що згідно договору дарування від 25.04.2008 ОСОБА_2 належить об`єкт нерухомості - квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 38, 7 кв.м, (а.с. 6-7).

Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 40)

Як зазначає представник позивача, вищезазначена квартира використовується відповідачем ОСОБА_2 для здійснення нотаріальної діяльності та остання отримує послуги з централізованого опалення та позивачем здійснюється нарахування за спожиту теплову енергію за тарифами, встановленими для інших споживачів (крім населення).

Однак, представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо нарахування за спожиту теплову енергію за тарифами, встановленими для інших споживачів (крім населення), посилаючись на те, що квартира відповідача є жилим приміщенням, в якому вона зареєстрована, а тому нарахування плати за житлово-комунальні послуги слід проводити, як для житлового приміщення, при цьому не заперечувала факту здійснення відповідачем ОСОБА_2 нотаріальної діяльності за адресою: АДРЕСА_5

З цього приводу суд зазначає наступне, відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій покладається на нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

За положеннями частини другої статті 3 цього Закону нотаріус не може займатися підприємницькою або адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських об`єднань, перебувати на державній службі або на службі в органах місцевого самоврядування, перебувати у штаті інших юридичних осіб, входити самостійно, через представника або підставних осіб до складу правління чи інших виконавчих органів господарських організацій, кредитно-фінансових установ, а також виконувати іншу оплачувану роботу, крім викладацької, наукової і творчої, у вільний від роботи час.

Статтею 25 даного Закону визначено, що робоче місце (контора) приватного нотаріуса має знаходитись у межах нотаріального округу, в якому приватний нотаріус здійснює нотаріальну діяльність. Робоче місце (контора) має відповідати таким умовам: 1) забезпечувати дотримання нотаріальної таємниці; 2) давати можливість кожному приватному нотаріусу, який здійснює нотаріальну діяльність, одночасно та незалежно від іншого приватного нотаріуса здійснювати нотаріальну діяльність; 3) бути захищеним від несанкціонованого проникнення; 4) бути забезпеченим сейфом для зберігання печаток, штампів, металевою шафою для зберігання архіву нотаріуса; 5) кількість кімнат у приміщенні, де знаходиться робоче місце (контора) приватного нотаріуса, не може бути меншою, ніж кількість приватних нотаріусів, які здійснюють нотаріальну діяльність у його межах; 6) бути пристосованим для роботи технічного персоналу з документами у відокремленій від нотаріуса кімнаті.

До початку нотаріальної діяльності приватним нотаріусом, а також у разі зміни адреси розташування робочого місця (контори) приватного нотаріуса, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі протягом 15 днів з моменту отримання заяви про зміну адреси розташування робочого місця (контори) проводиться перевірка відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса встановленим цим Законом умовам, за результатами якої складається акт про сертифікацію робочого місця (контори) приватного нотаріуса або акт про відмову у сертифікації робочого місця (контори) приватного нотаріуса.

Наказом Міністерства Юстиції України від 23.03.2011 N 888/5 затверджено Положення про вимоги до робочого місця (контори) приватного нотаріуса та здійснення контролю за організацією нотаріальної діяльності, Пунктами 1,3 визначено, що це Положення встановлює єдиний підхід до організації нотаріальної діяльності для покращення якості обслуговування населення, вільного доступу до нотаріальної контори, неухильного забезпечення дотримання нотаріальної таємниці при вчиненні нотаріальних дій, суворої схоронності нотаріальних документів, печатки та штампів приватного нотаріуса, спеціальних бланків нотаріальних документів та архіву нотаріуса. Сертифікація робочого місця (контори) - перевірка приміщення на предмет відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса умовам, передбаченим статтею 25 Закону України «Про нотаріат», та визнання його придатним для використання як робоче місце приватного нотаріуса з метою учинення нотаріальних дій.

Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Статтею 379 ЦК України визначено поняття житла фізичної особи, яким є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Таким чином, робоче місце приватного нотаріуса призначено виключно для здійснення нотаріальної діяльності по обслуговуванню населення, та в порівнянні в вищезазначеними статтями ЦК України не може бути житлом для постійного або тимчасового проживання фізичної особи.

Отже, судом встановлено, що відповідач є приватним нотаріусом та використовує належне їй приміщення в житловому будинку для здійснення нотаріальної діяльності, отримує послугу з постачання теплової енергії не для задоволення власних житлово-побутових потреб, а для здійснення нотаріальної діяльності у приміщенні, яке фактично не є житловим, а отже відповідач ОСОБА_2 повинна сплачувати за вказану послугу по тарифам, встановленимидля категорії «інші споживачі».

Такий висновок також відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1926цс16, постанові Верховного Суду від 22 лютого 2018 року у справі № 61-434 св18).

Як вбачається з судових рішень від 16.11.2015, від 23.03.2016 по справі № 639/8076/15-ц, від 19.05.2015, від 21.07.2015 по справі № 639/3089/15-ц, предметом розгляду яких було стягнення з ОСОБА_2 вартості спожитої без достатніх на те підстав теплової енергії за адресою: АДРЕСА_5 , захист права громадянина на оплату послуг за тарифами, які встановлені для фізичних осіб, зобов`язання укласти договір про надання послуг з теплопостачання з категорії споживача - населення, закриття особового рахунку для категорії - інші споживачі та відновлення особового рахунок категорії - для населення, проведення перерахунку оплати за теплопостачання, то ними підтверджено законність і обґрунтованість пред`явлених КП «ХТМ» вимог до ОСОБА_2 про сплату спожитих послуг теплопостачання, як споживача, що відносить до категорії «інші споживачі», за відповідними тарифами (а.с. 97-104).

Крім того, представник КП «Харківські теплові мережі» у своїх поясненнях повідомив, що у 2021 році для цілей опалення приміщення за адресою: АДРЕСА_5 , яке належить відповідачу ОСОБА_2 , позивачем застосовувався тариф на теплову енергію для категорії «інші споживачі», тобто такий же, за яким позивачем здійснено нарахування протягом спірного періоду (лютий 2022 - серпень 2023 років).Вказані документи підписані відповідачем, за ними відповідачем здійснювались оплати у відповідному розмірі.

На підтвердження викладеного представником позивача надано копії актів виконаних робіт по відпуску теплової енергії та рахунків-фактур за лютий, квітень та листопад 2021 року (а.с. 94-96).

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 , здійснюючи оплату за отримані житлово-комунальні послуги з отримання теплової енергії у 2021 році до приміщення за адресою: АДРЕСА_5 , визнала свій обов`язок по здійсненню оплати даної послугиза тарифами, встановленими для категорії «інші споживачі».

Так, відповідач ОСОБА_2 як споживач, що відносить до категорії «інші споживачі» має заборгованість по сплаті послуг за теплопостачання за період з лютого 2022 року по серпень 2023 року на суму 66 213,76 грн., враховуючи абонентську плату та обслуговування внутрішньо-будинкових систем. (а.с. 7).

Як вбачається з актів виконаних робіт по наданню послуг з теплопостачання теплової енергії, актів звіряння, актів підключення/відключення споживача, відповідач є споживачем, керуючись умовами публічного договору про надання послуги з постачання теплової енергії, послуг з теплопостачання шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 , (а.с. 8-34).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що заборгованість до теперішнього часу відповідачем не погашена.

Так, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Згідно із статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до частини першої ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом першим частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Із зазначених положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Таким чином, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з існуючими тарифами.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтями 20, 21 Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором.

На підставі ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ № 830 від 21 серпня 2019 (зі змінами) та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою КМУ №1182 від 11 грудня 2019 (зі змінами) на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі» було розміщено 31 жовтня 2021 року індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії . Зазначений договір є публічним договором приєднання, який набрав чинності 01 грудня 2021 року.

Таким чином, по об`єкту нерухомості - квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 38, 7 кв.м, з 01 грудня 2021 року було укладено індивідуальний договір про надання послуги с постачання теплової енергії.

Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного Кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частина 2 ст. 317 ЦК України зазначає, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24 червня 2004 року передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 34 Індивідуального договору, споживач здійснює оплату за цим договором щомісячно не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Однак відповідач, отримуючи надані їй послуги з теплопостачання, вказані послуги своєчасно не оплачує, у зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість за дані послуги за період за період з лютого 2022 року по серпень 2023 року на суму 65 332,82 грн.

Крім того, на виконання вимог пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» Урядом прийнято постанову від 01 вересня 2021 року № 928 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 808.

Згідно з внесеними змінами, змінено концепцію застосування до споживачів комунальних послуг плати за абонентське обслуговування та змінено склад витрат, які включаються до плати за абонентське обслуговування.

Так, статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач оплачує виконавцю комунальної слуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги.

Зокрема, абонентська плата включає такі витрати: з укладення договору про надання комунальної послуги; з здійснення розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами; з

нарахування та стягнення плати за спожиті комунальні послуги; з обслуговування та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

Так, відповідно п. 30 індивідуального Договору, споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця.

Абонентська плата нараховується щомісячно, у фіксованому розмірі, з розрахунку за один особовий рахунок з моменту укладання індивідуальних договорів, якщо рішенням органів місцевого самоврядування не зазначене інше.

Отже, судом встановлено, що відповідачу нараховувалась абонентська плата та обслуговування внутрішньо-будинкових систем, що підтверджують рахунки-фактури (а.с. 13, 15-17, 19,20, 22,23,25, 26, 27).

Станом на 01.09.2023 заборгованість відповідача за період з лютого 2022 року по серпень 2023 року з абонентської плати за індивідуальним договором про надання послуги постачання теплової енергії складає 194,94 грн. та за послуги обслуговування ВБС з постачання теплової енергії складає 686,00 грн. Так, КП «Харківські теплові мережі» було направлено на адресу відповідача досудове повідомлення від 18.09.2024 № 245 щодо сплати заборгованості за спожиту теплову енергію.

Положеннями ч.ч.2,3 ст.12 ЦПК України закріплено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Даючи оцінку вищезазначеним доказам у їх сукупності, враховуючи, що судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 повинна сплачувати за послуги з теплопостачання по тарифам, встановленимидля категорії «інші споживачі», суд приходить до висновку про те, що позовна заява КП «Харківські теплові мережі» підлягає задоволенню в повному обсязі.

Окрім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений останнім відповідно до платіжного доручення № 21533 від 13 вересня 2023 року у розмірі 2 684,00 грн. (а.с. 1)

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 141, 223, 265, ЦПК України, ст. ст. 317, 322, ЦК України, Закон України «Про житлово-комунальні послуги», Закон України «Про нотаріат» суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення вартості спожитої теплової енергії - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з 01.02.2022 по 31.08.2023 вартість спожитої теплової енергії у розмірі 65 332,82 грн., вартість абонентської плати у розмірі 194,94 грн. та вартість послуги обслуговування ВБС у розмірі 686,00 грн., а всього 66 213,76 грн. (шістдесят шість тисяч двісті тринадцять гривень 76 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору у розмір 2 684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 26.01.2024

Найменування сторін:

Позивач: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», місцезнаходження: м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, , р/ НОМЕР_2 , ПАТ «Державний ощадний банк України» м. Харкова, МФО 351823;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Суддя В. В. Труханович