Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/6867/22
Провадження № 2/552/43/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

17.01.2024 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

секретаря судового засідання Резніченко О.С.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в приміщенні Київського районного суду м. Полтави в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 552/6867/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, витребування майна, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, поділ майна, третя особа - виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради як орган опіки та піклування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 04.10.2022 звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, витребування майна.

Позовна заява обґрунтована тим, що 15.03.2013 з відповідачем зареєструвала шлюб, мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що спільне життя не склалося, відповідач зловживає спиртними напоями, проявляє агресію, завдає тілесних ушкоджень.

ОСОБА_1 зазначала, що шлюбних стосунків з відповідачем не підтримує, проживають окремо, шлюб став формальністю.

Вважає, що кращим місце проживання для сина ОСОБА_5 буде будинок за місцем її проживання в АДРЕСА_1 .

Зазначала, що 04.03.2021 придбала автомобіль TOYOTA CAMRY, державний номер НОМЕР_1 , але відповідач викрав транспортний засіб, свідоцтво про його реєстрацію та посвідчення водія.

В поданій до суду 13.10.2022 позовній заяві, за якою судом відкрито провадження, просила розірвати шлюб, укладений 15.03.2013 між нею та відповідачем. Просила визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_1 . Просила стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , 2013 року народження, в розмірі 1/2 частини прожиткового мінімуму, що становить 1372 грн, а з 01.12.2022 - 1416,50 грн. Просила витребувати у ОСОБА_3 автомобіль TOYOTA CAMRY, державний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію, посвідчення водія та ключ запалювання; зобов`язати повернути автомобіль.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 17.10.2022 відкрито провадження у даній справі за позовом ОСОБА_1 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Відповідачем ОСОБА_3 10.11.2022. подано до суду зустрічну позовну заяву, яка обґрунтована тим, що 15.03.2013 між стонами по справі зареєстровано шлюб, мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з березня 2022 року проживає з батьком.

Відповідач вказував, що з ОСОБА_1 проживали однією сім`єю до кінця березня 2022 року, з цього часу ОСОБА_1 не приймає участі у вихованні та утриманні сина ОСОБА_6 .

За час передання в шлюбі з ОСОБА_1 за спільні кошти придбали транспортний засіб TOYOTA CAMRY, державний номер НОМЕР_1 .

В поданій до суду зустрічній позовній заяві відповідач ОСОБА_3 просив визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_3 . Просив стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , 2013 року народження, в розмірі 1/4 частини від заробітку. Просив визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля TOYOTA CAMRY, державний номер НОМЕР_1 , припинивши на нього право спільної сумісної власності.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14.11.2022 зустрічний позов ОСОБА_3 об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_1

08.12.2022 відповідачем ОСОБА_3 подано до суду зустрічну позовну заяву, в якій збільшив позовні вимоги та просив також стягнути з ОСОБА_1 1/2 ринкової вартості транспортних засобів: сідлового тягача DAF, XF105.41, 2007 року випуску, та напівпричепу бортового RENDERS, NS4G31, 2003 року випуску.

Зазначені позовні вимоги обґрунтовував тим, що вказані транспортні засоби є об`єктом спільної сумісної власності, але в жовтні 2022 року перереєстровані з ОСОБА_1 на третіх осіб.

Відзиви на позовні заяви сторони не подавали.

Третя особа письмові пояснення щодо позовних заяв також не подавала.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 13.02.2023 закрито підготовче провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, витребування майна, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, поділ майна, призначено судове засідання з розгляду справи по суті.

В судовому засіданні з розгляду справи по суті позивач ОСОБА_1 та її представник повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини, заперечували проти задоволення зустрічної позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги за зустрічною позовною заявою, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просили відмовити, але не заперечували проти задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу.

Суд, заслухавши позивача та відповідача, їх представників, заслухавши думку дитини, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 15.03.2013 перебувають в зареєстрованому шлюбі.

Сторони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства.

Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (стаття 55 СК України).

Судом встановлено, що сторони разом не проживають, між сторонами склалися недоброзичливі та конфліктні відносини. Жоден із подружжя не має намірів підтримувати шлюбно-сімейні стосунки.

В судовому засіданні підтверджено виваженість рішення сторін по справі на розірвання шлюбу.

За нормами ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність.

З урахуванням встановлених судом обставин в справі, взаємних відносин між сторонами, а також враховуючи особливий характер сімейних відносин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах та подальше спільне життя подружжя неможливі, шлюб необхідно розірвати.

При вирішенні справи суд також виходить з того, що з урахуванням встановлених фактичних взаємин подружжя відсутні підстави для подальшого збереження сім`ї.

Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини судом враховується наступне.

Статтею 29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно ст. 150 СК України батьки мають обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно з нормами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на час вирішення даної справи судом досяг 10 років, з 2022 року постійно проживає з батьком ОСОБА_3 , який опікується інтересами і потребами дитини, піклується про дитину, займається вихованням, слідкує за розвитком, навчанням та здоров`ям дитини.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Питання визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , 2013 року народження, було предметом розгляду органу опіки та піклування.

Згідно з висновком виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради як органу опіки та піклування, що затверджений рішення виконавчого комітету від 10.01.2023 № 6, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_3 .

Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Малолітній ОСОБА_8 , 2013 року народження, досяг 10 років та за нормами сімейного законодавства має право надати згоду на визначення місця проживання з одним із батьків.

ОСОБА_5 , 2013 року народження, був заслуханий судом в даній справі та виявив переконливе і усвідомлене бажання проживати разом з батьком ОСОБА_1 . Виявив категоричне небажання проживати з матір`ю та вказував на відсутність бажання спілкуватися з ОСОБА_1 .

В судовому засіданні встановлено, що між матір`ю та сином відсутній налагоджений контакт, дитина не має жодної прихильності до матері та до членів її родини, з якими вона спільно проживає.

Натомість, судом встановлено, що ОСОБА_8 , 2013 року народження, має прихильність до батька, яким станом на час вирішення справи судом створені та забезпечені стабільні та гармонійні умови для життя дитини.

Встановивши дані обставини, приймаючи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, думку дитини, ухвалюючи рішення у найвищих інтересах дитини та для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, суд приходить до висновку про доцільність визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 , 2013 року народження, разом з батьком ОСОБА_3 .

Позовні вимоги ОСОБА_3 в частині вимог про визначення місця проживання дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю, а вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання сина з нею є безпідставними.

Твердження представника позивача про неможливість визначення місця проживання дитини з батьком без зазначення конкретної визначеної адреси не заслуговує на увагу.

Як встановлено судом, станом на час вирішення даної справи зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання батька дитини ОСОБА_3 є адреса: АДРЕСА_2 , а фактичним місцем проживання адреса: АДРЕСА_3 , де фактично і проживає малолітня дитина станом на час вирішення справи судом.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою (постанова Верховного Суду від 3 травня 2018 року у справі № 607/1091/16-ц).

Зміна одним із батьків свого фактичного місця проживання не потребує повторного звернення до суду для вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини з таким із батьків, але за іншою адресою.

Той факт, що відповідач ОСОБА_3 притягувався до адміністративної відповідальності, а також твердження ОСОБА_1 про вчинення ним протиправних дій щодо неї самої не може бути оцінено судом як підстава для визначення місця проживання дитини з матір`ю ОСОБА_1 .

Натомість, які встановлено судом, малолітня дитина свідомо, виважено та наполегливо просить залишити її проживати з батьком.

Згідно з даними консультаційного висновку щодо психоемоційних особливостей розвитку дитини ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ображений на маму, йому не зрозуміло, чому тато наполягає на необхідності його спілкування з мамою.

Дослідженими в справі доказами встановлено, що як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_3 , будучи батьками малолітнього ОСОБА_6 , 2013 року народження, до вирішення даної справи судом не проявляли достатньої відповідальності у формуванні довіри у дитини і почуття, що у разі необхідності дитина зможе від них отримати потрібну допомогу.

Натомість, оглянутими в судовому засіданні відеозаписами встановлено, що ОСОБА_1 , будучи неодноразово свідком спілкування малолітнього сина з батьком ОСОБА_3 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та вживав нецензурну лексику, не припиняла таке спілкування, а навпаки, заохочувала розмову батька з дитиною, здійснюючи відеозапис.

Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як дружина та чоловік за час спільного проживання не піклувалися про побудову сімейних відносин між собою та малолітнім чином ОСОБА_6 на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Вказані обставини призвели до того, що за висновком психолога комунікація між батьками потребує напрацювання чітких домовленостей заради збереження спокою дитини, відмови від негативних висловлювань в бік того чи іншого з батьків, спілкування між ОСОБА_6 та його мамою потребує корекції і виконання рекомендацій психолога.

Статтями 150, 151 СК України передбачені обов`язки та права батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, обов`язок забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При цьому батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ст.ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини.

Статтею 183 СК України передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

В поданій до суду позовній заяві ОСОБА_3 просить визначити розмір аліментів саме в частці від доходів відповідача.

Дитина фактично проживає з ОСОБА_3 , знаходиться на його утриманні.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, в тому числі стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів та одержувача, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення повноліття підлягають задоволенню.

Суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття, починаючи з дати звернення з заявою до суду.

Вимоги ОСОБА_3 про стягнення аліментів підлягають задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів є безпідставними.

Відповідно до норм ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

При цьому суд враховує вимоги ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" щодо права кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Також судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 04.03.2021 набуто у власність транспортний засіб TOYOTA CAMRY, державний номер НОМЕР_1 , який станом н час вирішення справи судом знаходиться у фактичному володінні ОСОБА_3 , що не оспорюється сторонами по справі.

Матеріалами справи встановлено, що автомобіль TOYOTA CAMRY, державний номер НОМЕР_1 , було зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. ст. 60 Сімейного кодексу України, ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Як встановлено судом, спірне майно, а саме автомобіль TOYOTA CAMRY, державний номер НОМЕР_1 , було придбано ОСОБА_1 за час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , тому суд приходить до висновку про обґрунтованість твердження відповідача про те, що таке майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Будь-які підстави вважати, що спірне майно було придбане виключно за особисті кошти ОСОБА_1 , що на спірне майно не розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя відповідно до норм ст. 57 СК України, відсутні.

Тому суд приходить до висновку, що автомобіль TOYOTA CAMRY, державний номер НОМЕР_1 , в розумінні норм ст. 60 СК України та ст. 368 ЦК є об`єктом спільної сумісної власності сторін по справі, як подружжя.

Перебування такого майна у фактичному володінні ОСОБА_3 , як у одного із співвласників, не є протиправним.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК України).

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

На підставі викладеного, оскільки спірний автомобіль набуто під час перебування у зареєстрованому шлюбі, частки майна дружини та чоловіка є рівними, між сторонами по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були відсутні жодні домовленості щодо поділу майна подружжя, а також шлюбний договір, суд приходить до висновку, про необхідність визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину спірного майна.

З метою захисту прав ОСОБА_3 необхідно визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину транспортного засобу - автомобіля TOYOTA CAMRY, державний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , як на частку в праві спільної сумісної власності подружжя.

В цій частині зустрічна позовна заява ОСОБА_3 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Позовні вимоги ОСОБА_1 витребування автомобіля TOYOTA CAMRY, свідоцтва та ключа запалювання у ОСОБА_3 , зобов`язати повернути автомобіль, заявлені безпідставно з урахуванням тієї обставини, що транспортний засіб є об`єктом спільної власності подружжя та не можу бути витребуваний у належного володільця.

Особливістю спільного сумісного майна є те що є співвласники, володіють і користуються і розпоряджаються ним спільно. Згідно з ст. 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 1/2 ринкової вартості транспортних засобів: сідлового тягача DAF, XF105.41, 2007 року випуску, та напівпричепу бортового RENDERS, NS4G31, 2003 року випуску, суд враховує таке.

Дослідженими в справі доказами встановлено, що транспортний засіб сідловий тягач DAF, XF105.41, 2007 року випуску, за договором купівлі-продажу від 14.11.2017 було зареєстровано за ОСОБА_1 , станом на 25.10.2022 на підставі укладеного договору купівлі-продажу новим власником є ОСОБА_9 .

Транспортний засіб напівпричеп бортовий RENDERS, NS4G31, 2003 року випуску, за договором купівлі-продажу від 14.11.2017 було зареєстровано за ОСОБА_1 , станом на 22.10.2022 на підставі укладеного договору купівлі-продажу новим власником є ОСОБА_9 .

Як встановлено судом, зазначені транспортні засоби бути набуті ОСОБА_1 у власність за час перебування в шлюбі з ОСОБА_3 , тому суд приходить до висновку про обґрунтованість твердження ОСОБА_3 про те, що таке майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Підстави вважати, що такі автомобілі були придбані виключно за особисті кошти ОСОБА_1 , що на них не розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя відповідно до норм ст. 57 СК України, відсутні.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, ст. ст. 68-71 СК України належним способом захисту права подружжя за заявленими позовними вимогами про поділ майна є визнання за особою права власності на частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя.

Встановлено, що автомобілі вибули із власності ОСОБА_1 в жовтні 2022 року під час перебування її в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

Як передбачено ч. 1 та ч. 2 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Таким чином, на підставі вказаної норми презюмується, що при укладенні договорів щодо спільного майна одним з подружжя він діє за згодою другого з подружжя.

У випадку, якщо така згода була відсутня, зазначена обставина підлягає доведенню в судовому засіданні.

Згідно частин 3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказів, які б підтверджували, що хоча ОСОБА_1 здійснено відчуження спірних транспортних засобів під час перебування у шлюбі, ці дії вчинені не в інтересах сім`ї та без згоди іншого подружжя, суду не надано. В той же час згідно ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ОСОБА_3 заявляє позовні вимоги про стягнення вартості частки майна в порядку розподілу спільного майна подружжя.

Але враховуючи, що спірні автомобілі під час перебування сторін у шлюбі було відчужено, вказане майно вибуло з власності сторін саме під час перебування в шлюбі, тому не підлягає розподілу.

Окрім того, при вирішенні зазначеної групи позовних вимог судом враховується також, що ОСОБА_3 , заявляючи відповідні позовні вимоги про стягнення вартості частки в праві власності, жодні докази на підтвердженні розміру суми, за яку було відчужено автомобілі, не надав та не заявляв відповідних клопотань про залучення та/чи витребування відповідних договорів купівлі-продажу, хоча не був позублений такої можливості.

На підставі викладеного, враховуючи ОСОБА_3 не доведено відчуження ОСОБА_1 транспортних засобів проти його волі, суд приходить до висновку, що позовні миги ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості частки в праві власності на зазначені транспортні засоби не підлягають задоволенню.

Частиною 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 їй підлягають відшкодуванню понесенні та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн за розгляд судом позовних вимог про розірвання шлюбу.

Відповідачу ОСОБА_3 підлягають відшкодуванню понесенні ним судові витрати в розмірі в розмірі 3119, 47 грн у зв`язку з задоволенням судом позовних вимог про визначення місця проживання дитини та визнання права власності на 1/2 частину автомобіля (992,40 грн + 2127,07 грн = 3119,47 грн).

Також з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий розмірі 1211,20 грн. у зв`язку з задоволенням позовних вимог про стягнення аліментів

Понесені ОСОБА_3 витрати на проведення експертизи не підлягають йому відшкодуванню, оскільки висновки проведеної в справі експертизи не покладені в обґрунтування судового рішення.

Статтею 241 ЦПК України передбачено, що після з`ясування всіх обставин справи та перевірки їх доказами головуючий надає сторонам та іншим учасникам справи можливість дати додаткові пояснення, які можуть доповнити матеріали справи. У зв`язку з додатковими поясненнями учасника справи суд може ставити питання іншим учасникам судового процесу. Вислухавши додаткові пояснення і вирішивши заявлені при цьому клопотання учасників справи, суд постановляє ухвалу про закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами і переходить до судових дебатів.

В даній справі суд після вислуховування додаткових пояснень за відсутності клопотань учасників справи, постановив ухвалу про закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами і переходу до судових дебатів.

Відповідно до положень норм ст. 242 ЦПК України у судових дебатах не передбачено можливості оголошення перерви.

Стадія судових дебатів не передбачає розгляду клопотань та заяв (постанова ВС від 06.07.2022 у справі № 127/15447/20 (провадження № 51-5846км21).

Наполягання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про відкладення судового засіданні на стадії судових дебатів суперечить нормам процесуального законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 264, 265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 15.03.2013 Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 49 - розірвати.

Прізвища після розірвання шлюбу: чоловіка - ОСОБА_11 , жінки - ОСОБА_11 .

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття, починаючи з 10.11.2022.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину транспортного засобу - автомобіля TOYOTA CAMRY, державний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , як на частку в праві спільної сумісної власності подружжя.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесенні судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992 грн 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3119 грн 47 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

-позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

-відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_5 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

-третя особа виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради, місцезнаходження 36014, м. Полтава, вул. Решетилівська, 1/2, .

Повне судове рішення складено 22.01.2024.

Головуючий суддя Н.Л.Яковенко