КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 382/257/23 Головуючий у суді першої інстанції - Кисіль О.А.
Номер провадження № 22-ц/824/4855/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в режимі відеоконференцзв`язку за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця», подану представником Шапран Людмилою Іванівною, на рішення Яготинського районного суду Київської області від 23 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, який мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в межах с. Гречанівка, Драбівського району, Черкаської області, неподалік від зупинки «Богданівка», на перегоні Яготин-Кононівка, Південно-Західної залізниці, 103 км, пікет З, потяг скоїв наїзд на гр. ОСОБА_4 , який внаслідок отриманих травм помер.

Наїзд на ОСОБА_4 , за вказаних вище обставин, було здійснено одним із потягів, що курсують на дільниці 103 км., 3 ПК, перегону Яготин-Кононівка, на якій курсують швидкісні поїзди категорії «Інтерсіті-Т» філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Українська Залізниця», а також вантажні та пасажирські поїзди під управлінням локомотивних бригад регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», що підтверджується листом-відповіддю на адвокатський запит від регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» №НЗТ - 08/919 від 25 червня 2021 року.

Отже, позивач вказувала, що власником всіх поїздів, що курсують, на дільниці 103 км., 3 ПК, перегону Яготин-Кононівка є АТ «Укрзалізниця».

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що чинним цивільним законодавством для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки необхідно: 1) факт заподіяння шкоди; 2) причинно-наслідковий зв`язок між подією та заподіянням шкоди, що наявні в даній справі.

Як вбачається з постанови слідчого про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР під №20000224 від 30 вересня 2019 року, факт наїзду було встановлено в ході досудового розслідування кримінального провадження, тому між наїздом на ОСОБА_4 потягом (тобто джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України), та смертю останнього, наявний причинно-наслідковий зв`язок, що підтверджується висновком експерта №03-01/568/99, лікарським свідоцтвом про смерть №568 та довідкою про причину смерті ОСОБА_4 .

Позивачка вказувала, що вона була цивільною дружиною загиблого ОСОБА_4 , вони проживали разом та виховували спільних дочок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким на момент ДТП (2019 рік) ще не виповнилось 14 років, що підтверджується, зокрема, їх свідоцтвами про народження та рішенням Яготинського районного суду Київської області по справі №382/1931/19 від 10 лютого 2020 року.

Зазначала, що загиблий ОСОБА_4 жив з нею та своїми дітьми однією сім`єю, піклувався про своїх доньок, водив їх до садочка, любив та проводив з ними багато часу, що підтверджується рішенням Яготинського районного суду Київської області по справі №382/1931/19 від 10 лютого 2020 року.

Внаслідок смерті ОСОБА_4 діти позбавлені можливості отримувати любов, турботу, допомогу та підтримку від батька.

Наголошувала, що для дітей важливими є виховання, порада та підтримка батька, приклад для наслідування. Вони були близькими, адже проживали разом, батько піклувався про них, матеріально забезпечував. Діти, стали напівсиротами в ранньому віці, що свідчить не лише про особливий характер страждань через те, що діти ще дуже сильно зв`язані з батьком, а й про глибину та тяжкість втрати, неможливістю поспілкуватися з батьком, отримати від нього пораду. Вони майже все життя і частину свого дитинства будуть жити без батька.

Крім того, позивачка вказувала, що смертю батька, порушено право малолітніх дітей на гідний рівень життя, адже вони втратили свого годувальника. Загиблий ОСОБА_4 працював у ТОВ «Промоушн СТАФФ» на посаді водія навантажувача, отримував стабільну заробітну плату, що підтверджується трудовою книжкою загиблого.

Отже, діти втратили найближчу людину, голову сім`ї, позбавились підтримки батька, любові та допомоги.

Щодо тяжкості вимушених змін - враховуючи вищенаведене, те що малолітніх дітей та загиблого об`єднували тісні сімейні зв`язки, а також спільний побут - тому у зв`язку зі смертю вимушені зміни в житті є дуже тяжкими. Позивачу потрібно докладати надзвичайних зусиль для організації гідного рівня життя для своїх дітей.

Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану - попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Будь-які зусилля з боку матері не призведуть до позитивних змін в житті дітей, оскільки вони втратили батька назавжди. Страждання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пов`язані зі смертю ОСОБА_4 є не «одномоментними», а є триваючими, тому що втрата близької людини є непоправною трагедією в їхньому житті.

Вказувала, що встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, відтак позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди малолітнім дітям загиблого у грошовому еквіваленті - 600000 грн, тобто по 300 000 грн на кожну малолітню дитину загиблого.

Враховуючи вищевикладене ОСОБА_1 просила стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь її, яка діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - по 300 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 23 серпня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , моральну шкоду в розмірі по 150 000 грн.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» судовий збір на користь держави в розмірі 4 500 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник АТ «Українська залізниця» - Шапран Л.І. подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що постановою слідчого слідчого відділу Драбівського відділу Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області від 30 вересня 2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000224 від 23 червня 2019 року, - закрито у зв`язку з відсутністю в діях сторонніх осіб складу кримінального правопорушення, яка рідними та близькими загиблого оскаржена не була, зокрема не оскаржувалась й позивачем.

У вказаній вище постанові про закриття кримінального провадження зазначено, що при судово-токсикологічному дослідженні крові трупа виявлено етиловий спирт в кількості 2,10 проміле. Така концентрація може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння у живих людей.

Так, апелянт вказує, що ні з постанови про закриття кримінального провадження, ні з доказів, які додані до позовної заяви неможливо встановити джерело підвищеної небезпеки, а саме чи належить відповідачу рухомий склад, яким здійснено, якщо взагалі здійснено, наїзд на ОСОБА_4 , а також відсутні відомості, що підтверджують наявність трудових відносин між локомотивною бригадою та відповідачем, і, як наслідок, відсутні будь-які фактичні дані про те, чи є АТ «Українська залізниця» належним відповідачем.

Вважає, що в оскаржуваному рішенні не доведено ні факту заподіяння працівниками АТ «Українська залізниця» кому-небудь шкоди, а також відсутній будь-який причинно-наслідковий зв`язок між смертю ОСОБА_4 та заподіянням шкоди відповідачем.

Відтак, висновки суду першої інстанції про вчинення наїзду на ОСОБА_4 потягом, який би належав відповідачу, є безпідставним, неаргументованими та нічим не підтвердженими.

Наголошує, що у позивача відсутні будь-які правові підстави для звернення до АТ «Українська залізниця» за відшкодуванням моральної шкоди через відсутність самої події дорожньо-транспортної пригоди.

Погоджується представник апелянта, що позивачу та її дітям було заподіяно моральну шкоду у зв`язку зі смертю їхнього батька, оскільки загибель близького родича, поза розумним сумнівом, викликає душевні страждання, проте заперечує, що відповідач АТ «Українська залізниця» має нести тягар відшкодування такої шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Однак, апелянт посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що джерело підвищеної небезпеки, яким нібито було смертельно травмовано батька дітей, в інтересах яких виступає позивач, належить відповідачу.

Оскільки позивачем не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань, наявність втрат немайнового та майнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, що не містить жодного обґрунтування саме такого розміру завданої моральної шкоди.

Представник АТ «Українська залізниця» - Шапран Л.І. зазначає, що в оскаржуваному рішенні взагалі нічого не вказано про обставини, які підлягають доказуванню, серед яких вагомими є факт вчинення протиправних дії чи бездіяльності відповідача, факт наявності наслідків такої бездіяльності у вигляді шкоди, що завдається немайновим правам, свободам, законним інтересам особи, наявність причинного зв`язку між діянням та його наслідками і наявність вини.

Крім того, в апеляційній скарзі вказує, що з моменту смерті ОСОБА_4 до дня звернення до суду з даним позовом (з 22 червня 2019 року по 22 лютого 2023 року) пройшов значний час - майже чотири роки, а гострота сприйняття душевних страждань пом`якшується (зменшується) з плином часу. Відтак, за більше, ніж три роки гострота сприйняття дітьми позивачки душевних страждань значно пом`якшилася (зменшилась).

Частиною другою статті 1193 ЦК України визначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом, проте судом взагалі проігноровано ту обставину, що у загиблого виявлено етиловий спирт в кількості 2,10 проміле та не зменшено розмір відшкодування на цих підставах.

Враховуючи викладене, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відмовити повністю. Стягнути з позивача на користь АТ «Українська залізниця» судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

26 січня 2023 року на адресу апеляційного суду засобами електронного зв`язку надійшов відзив від представника ОСОБА_1 - адвоката Таргоній В.М., однак такий відзив подано з порушенням строку, передбаченого ухвалою Київського апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження від 16 жовтня 2023 року. Зазначену ухвалу ОСОБА_1 було направлено на поштову адресу 17 жовтня 2023 року (а.с.193) та відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 978 отримано нею 15 листопада 2023 року (а.с.198).

Разом з тим, представник ОСОБА_1 - адвокат Таргоній В.М. у відзиві не заявляє клопотання про поновлення пропущеного строку на подання такого відзиву.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про неповажність причин пропуску строку на подання відзиву, а тому даний відзив не може бути врахований судом.

При апеляційному розгляді справи представник АТ «Українська залізниця» - Шапран Л.І. підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову з підстав, які були викладені у відзиві на позовну заяву та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Таргоній В.М. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, оскільки доводи, на які посилається апелянт, не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 30.09.2019 року, виїздом СОГ на місце події було встановлено, що в межах с. Гречанівка Драбівського району Черкаської області, неподалік від зупинки «Богданівка», на перегоні Яготин-Кононівка Південно-Західної залізниці, 103 км, пікет 3 між двома залізничними коліями з напрямками руху «Київ-Гребінка» та «Гребінка-Київ» виявлено труп чоловічої статі. Труп знаходиться на відстані близько 15 см від внутрішньої нитки колії з напрямком руху «Гребінка-Київ». Труп лежить на животі, обличчям донизу, верхні кінцівки зігнуті в ліктьових суглобах та направлені до голови. Нижня ліва кінцівка відсутня по стегнову кістку та знаходиться на відстані 10 м від трупа, права нижня кінцівка кріпиться на шкірі. Неподалік трупа лежить гаманець з кредиткою та грошима. Особу трупа встановлено - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель м. Яготин Київської області. В ході провадження досудового розслідування не встановлено наявність вини померлого, а також будь-яких даних про те, що смерть ОСОБА_4 є результатом умисних дій сторонніх осіб (а.с.5-7).

Згідно до копії листа адресованого адвокату Таргоній В.М. від заступника директора виконавчого регіональної філії з рухомого складу О. П. Лози АТ «Укрзалізниця» від 25.06.2021 року вбачається, що керівництво регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» розглянуло запит від 25.05.2021 № 31754 щодо надання інформації стосовно наїзду на гр. ОСОБА_4 , що стався 22.06.2019 та повідомляє наступне. За інформацією, наданою службою локомотивного господарства регіональної філії 22.06.2019 на перегоні Яготин-Кононівка не зафіксовано випадків застосування екстреного гальмування машиністами пасажирських чи вантажних поїздів з метою попередження наїзду чи травмування громадян залізничним транспортом. За інформацією, наданою службою приміських пасажирських перевезень регіональної філії вказану дільницю обслуговують локомотивні бригади моторвагонного депо Фастів-1, в журналі форми ТУ-133 №2 «Журнал розшифровки скоростемірних стрічок», згідно інструкції ЦТ-0033 «Інструкція з експлуатації локомотивних швидкостемірів ЗСЛ2М, приводів до них і по розшифровуванню швидкостемірних стрічок», затвердженої наказом від 18.01.2000 № 19-Ц записи щодо травмування в добу 22.06.2019 на вказаному перегоні відсутні. Додатково повідомляємо, що на дільниці 103 км З ПК перегону Яготин - Кононівка курсують швидкісні поїзди категорії «Інтерсіті+» філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Укрзалізниця», а також вантажні та пасажирські поїзди під управлінням локомотивних бригад регіональної філії «Південна залізниця». (а.с.11).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого Згурівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №62 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер у віці 43 роки - ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.12).

Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть до форми №106/о № 568 від 24 червня 2019 року ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Причина смерті - пішохід травмований при зіткненні з поїздом (шок, сполучена травма голови, тулуба та кінцівок). Місце та обставини, при яких відбулася травма - травмований поїздом на перегоні Яготин-Кононівка, 3 пікет, 103 км Південно-Західної залізниці.(а.с. 13-14).

Відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 10 лютого 2020 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Пирятинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про встановлення факту батьківства, задоволено. Встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Черевки Згурівського району Київської області, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 у Драбівському районі Черкаської області, був батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які народилися ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Нові Мартиновичі Пирятинського району Полтавської області (а.с.15-18).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого Виконавчим комітетом Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 має батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.19).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого Виконавчим комітетом Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 має батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.20).

Відповідно до акту обстеження від 27 січня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована і проживає за адресою АДРЕСА_1 разом з нею за цією ж адресою з 2005 року по 22 червня 2019 року проживав ОСОБА_4 , та вони вели спільне господарство (а.с.21-25).

Відповідно до копії трудової книжки, ОСОБА_4 працював у ТОВ «Промодин СТАФФ» на посаді відділу обслуговування ДП, та 22 червня 2023 року виключений зі списку працівників у зв`язку із смертю (а.с.26-27).

Вирішуючи вказаний спір та частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що надані позивачем докази підтверджують факт загибелі ОСОБА_4 саме на перегоні Яготин-Кононівка 103 км., пікет 3 Південно-Західної залізниці та саме в результаті травмування при зіткненні з поїздом. При цьому, в судовому засіданні не встановлено, що шкода завдана потерпілому, що призвела до його смерті, виникла з умислу потерпілого. В ході судового засідання судом встановлено факт смерті ОСОБА_4 , який доводився позивачем, й те, що смерть настала в результаті дії джерела підвищеної небезпеки - потяга, між дією джерела підвищеної небезпеки - потягу та наслідками у виді смерті ОСОБА_4 існує причинний зв`язок. Доказів існування обставин непереборної сили, або умислу потерпілого на виникнення вказаних обставин, зокрема свідомого бажання потерпілого настання наслідків у виді своєї смерті, відповідачем не доведено, а тому суд дійшов висновку, що виходячи з презумпції вини володільця джерела підвищеної небезпеки, саме відповідач має відшкодувати моральну шкоду завдану позивачу внаслідок смерті ОСОБА_4 .

Відхиляючи заперечення представника відповідача про те, що позивачі не довели факт заподіяння їм моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_4 , суд мотивував своє рішення тим, що кожна людина відчуває моральні страждання та переживання внаслідок смерті близької людини, що є безумовно трагедією, викликає душевний біль, неспокій, порушення звичного способу життя. Моральна шкода характеризується тим, що її не можна відчути на дотик, осягнути зором, така шкода проявляється станом душі людини, її внутрішніми переживаннями та стражданнями. З урахуванням обставин даної справи, а саме смерті ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що неповнолітнім дітям померлого було завдано моральної шкоди, викликаної втратою близької людини, їх батька та годувальника, у зв`язку з чим відбулися суттєві, безповоротні зміни в їх житті, що спричинили негативні відчуття в їх житті.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню неповнолітнім дітям за рахунок відповідача, суд посилався на те, що враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали (та зазнають дотепер) малолітні діти у зв`язку зі смертю близької людини - батька, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема те, що діти втратили близьку людину, яка в тому числі могла і забезпечувати матеріально їх, як своїх дітей, суд оцінює моральну шкоду завдану кожній з доньок померлого в розмірі 150 000 грн.

Апеляційний суд погоджується із даним висновком суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і осоновоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (обов`язків).

Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження

№ 14-463цс18) та постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 336/3665/16-ц (провадження № 61-44173св18), від 26 жовтня 2022 року у справі № 243/6516/21 (провадження № 61-4095св22).

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно із частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Суд першої інстанції вирішуючи вказаний спір встановив, що причиною загибелі ОСОБА_4 є потрапляння під потяг у зв`язку з його грубою необережністю, а саме: порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, обґрунтовано зробили висновок, що ця обставина не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, однак підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування.

Матеріали справи не містять, а судом першої інстанції не встановлено обставин, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що обставини щодо спричинення шкоди виникли не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

Судом першої інстанції встановлено, що смерть ОСОБА_4 настала від тяжких тілесних ушкоджень, отриманих при зіткненні з джерелом підвищеної небезпеки - потягом, належним відповідачу, вина та протиправність дій АТ «Українська залізниця» відсутні, а смерті потерпілого сприяла його власна груба необережність.

За таких обставин, врахувавши фактичні обставини справи, поведінку потерпілого, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивачів, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції правильно врахували факт наявності грубої необережності потерпілого від нещасного випадку, характер та обсяг страждань позивачів з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у їх життєвих обставинах. При цьому суд виходив із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ

від 12 липня 2007 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Посилання апелянта на ті обставини, що позивачкою у справі ОСОБА_1 факт батьківства загиблого ОСОБА_4 щодо дочок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 встановлювався у судовому порядку після факту загибелі ОСОБА_4 не може бути підставою для скасування оспорюваного рішення суду, оскільки вище вказані судові рішення в частині батьківства набрали законної сили те є чинними.

Більш того, із наявного в матеріалах справи Акту обстеження депутата Яготинської міської ради Басанця М.М. вбачається, що загиблий ОСОБА_4 та позивачка у справа ОСОБА_1 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство в АДРЕСА_1 із 2005 року по 22 червня 2019 року ( а.с.21).

Посилання апелянта на проходження 4 років з моменту загибелі ОСОБА_4 і до часу звернення до суду із вказаним позов також не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки сам факт заподіяння шкоди мав місце і ці обставини не спростовані відповідачем.

Також колегія суддів враховує, що суд першої інстанції, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди врахував всі обставини даної справи в тому числі той факт, що при судово-токсикологічному дослідженні крові трупа ОСОБА_4 було виявлено етиловий спирт в кількості 2.10 проміле . Разом із тим, сам факт перебування ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння не може бути підставою для звільнення відповідача від відшкодування неповнолітнім дітям моральної шкоди чи додаткового зменшення їй від тієї суми, що уже вдвічі зменшена судами при постановленні рішення, оскільки доказів того, що саме даний факт ( стан сп`яніння) сприяв заподіяння смерті ОСОБА_4 , відповідачем суду не було подано.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», подану представником Шапран Людмилою Іванівною залишити без задоволення, а рішення Яготинського районного суду Київської області від 23 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01 лютого 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв