Справа № 575/1176/23
Провадження № 2/575/15/24
24 січня 2024 р. смт. Велика Писарівка
Великописарівський районний суд Сумської області в складі:
головуючої судді Семенової О.С.,
судового засідання Пасюги Н.М.,
представника позивача Яценка А.О. /в режимі відеоконференції/,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Писарівка справу за цивільним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся, та визнання права власності на нерухоме майно,
Позивач ОСОБА_2 через свого представника, адвоката Яценка А.О., 06 листопада 2023 року звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 , мотивуючи свої вимоги тим, що він 07 вересня 2018 року домовився з відповідачкою про купівлю будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та в приміщенні Попівської сільської ради у присутності секретаря сільської ради Гуцал А.О. передав ОСОБА_3 гроші за вказаний будинок в сумі однієї тисячі доларів США, про що нею було складено розписку. Вважає, що в результаті передачі коштів фактично відбувся договір купівлі-продажу домоволодіння. Проте договір купівлі-продажу ними не був оформлений, але відповідачка пообіцяла, що при наявності в нього коштів, готова оформити договір за рахунок покупця. Він та його родина /дружина з дітьми/ з моменту передачі грошей стали проживати в придбаному будинку, всі члени родини, крім нього, зареєстровані в ньому. На сьогодні в нього є можливість оформити договір купівлі-продажу, але відповідачка виїхала на територію країни-агресорки в росію і не може приїхати, не буде в неї такої можливості і після закінчення збройного конфлікту, оскільки вона не має місця проживання на території України. Тому просить вирішить цю ситуацію в судовому порядку шляхом визнання договору-купівлі житлового будинку таким, що відбувся, та визнання за ним права власності на цю нерухомість.
В судовому засіданні представник позивача, адвокат Яценко А.О., що діє відповідно до ордеру / а.с. 4- 6/, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання повторно не прибула, будучи повідомленою належним чином відповідно до вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України /а.с. 73-74/.
Суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача в порядку заочного розгляду справи на підставі зібраних у справі доказів, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 282 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, давши їм оцінку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом установлено, що відповідно до розписки від 07 вересня 2018 року в с. Попівка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала кошти за будинок за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 1 тисяча доларів від ОСОБА_2 , претензій не має. Є підписи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчені секретарем Попівської сільської ради Гуцал А.О. /а.с. 10/.
Житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 16 жовтня 2007 року Великописарівською державною нотаріальною конторою /а.с. 13, 15-16/.
Дружина позивача ОСОБА_5 з дітьми: донькою ОСОБА_6 , 2008 року народження, сином ОСОБА_7 , 2020 року народження зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 7-9, 17/.
Таким чином судом установлено, що відповідачка ОСОБА_3 є власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .
07 вересня 2018 року між сторонами відбулася передача коштів, проте письмовий договір купівлі-продажу нерухомого майна та акт прийому-передачі цього майна укладені не були.
Вирішуючи питання про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та наявності підстав для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, суд виходить з такого.
Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 657 ЦК України, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
У відповідності до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 754/2339/16-ц зроблено висновок, що «однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин».
Існування таких обставин позивачем не доведено, відомості про втрату можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин не доведено. Небажання продавця та ухилення від нотаріального посвідчення договору не є безумовною підставою для застосування положень ч. 2 ст. 220 ЦП України.
Таким чином позивач не довів в чому саме полягає безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі статтею 220 ЦК України.
У п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено судам, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).
Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).
Стаття 210 ЦК України передбачає державну реєстрацію правочинів у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам роз`яснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно врахувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210 та ст. 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є вчиненими і не створюють прав і обов`язків для сторін. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно із статтями 4, 27 вказаного Закону визначено, що державній реєстрації прав підлягають: право власності; державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.
Таким чином, на об`єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності у набувача за договором відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України виникає в момент державної реєстрації, порядок здійснення якої визначений ст. 182 ЦК України, а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється бо не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Оскільки передача грошових коштів відповідачці не свідчить про набуття права власності на нерухоме майно за відсутності нотаріально посвідченого договору, суд виходить із відсутності правових підстав для визнання за позивачем права власності на вказану нерухомість.
Керуючись ст.ст. 2, 4-5, 89, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 11, 182, 210, 220, 316-317, 319, 334, 392, 626-627, 640, 657 ЦК України, суд
Відмовити у задоволенні позовних вимог за цивільним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся, та визнання права власності на нерухоме майно.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи /вирішення питання/ без повідомлення /виклику/ учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно - комунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана учасниками справи через Великописарівський районний суд Сумської області.
Рішення суду набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває чинності після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Повне рішення суду складено 26 січня 2024 року.

Суддя Великописарівського

районного суду Сумської області О.С.Семенова