печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2024 р. Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань Орел А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно та стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

13 листопада 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яку передано судді 14 березня 2023 року, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

17 листопада 2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі для розгляду справи у загальному позовному провадженні.

Одночасно позивач звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту і заборони відповідачеві ОСОБА_3 або іншим особам вчиняти будь-які правочини та дії, пов`язані із розпорядженням правами, на:

- квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (загальна площа 62,7 м кв);

- майнові права на об`єкт нерухомого майна, машиномісце № НОМЕР_1 у підземному паркінгу житлового будинку АДРЕСА_2 (V черга) (14,60 м кв), згідно з договором купівлі-продажу майнових прав № 23368/РН-Г від 15 липня 2020 року;

- майнові права на об`єкт нерухомого майна, машиномісце № НОМЕР_2 у підземному паркінгу житлового будинку АДРЕСА_2 (V черга) (15 м кв), згідно з договором купівлі-продажу майнових прав № 19519/РН-Г від 31 серпня 2018 року;

- авто Audi Q5, 2012 року випуску, VIN НОМЕР_3 , об`ємом двигуна 2967 см куб;

- авто Suzuki Vitara, 2019 року випуску, VIN НОМЕР_4 , об`ємом двигуна 998 см куб.

Обґрунтовуючи доводи заяви про забезпечення позову, представник позивача вказала, що оскільки відносини подружжя ґрунтувалися на принципі взаємної довіри, у ОСОБА_1 були відсутні підстави для заперечень проти оформлення права власності на ім`я відповідача частини вищевказаного майна.

Однак, спільне життя у позивача з відповідачем не склалося та з 16 жовтня 2023 року шлюб між ними розірваний на підставі рішення Печерського районного суду в міста Києві у справі № 757/32692/23-ц.

Після розлучення подружжя не може дійти спільної згоди щодо спільного майна: ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відповідача із пропозиціями щодо поділу вищевказаного майна шляхом укладення відповідного нотаріально засвідченого договору, між тим, ОСОБА_3 такі пропозиції ігнорує.

Є підстави вважати, що майно, яке є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, без згоди позивача може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У заяві наголошено, що відповідачем вже здійснено відчуження спільного майна, а саме: квартири яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 106 м кв, яка продана знайомій відповідача без отримання згоди ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу № 3130 від 27 вересня 2023 року (факт відчуження підтверджує інформаційна довідка з державного реєстру права власності на нерухоме майно). Гроші після продажу зазначеної квартири відповідач позивачу не передавав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову" N 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись лише на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь- якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11).

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі N 753/22860/17 (провадження N 14-88цс20).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

У відповідності до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Таким чином, перевіривши доводи і вимоги заяви про забезпечення позову про поділ спільного майна подружжя, суд вважає, що між сторонами виник спір щодо розподілу спільного майна подружжя, а такий захід забезпечення позову, який просить застосувати позивач у вигляді накладення арешту на спірне майно, спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, оскільки, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення,

Крім цього, суд вважає, що відсутність забезпечення позову фактично дозволяє відповідачу відчужити майно, яке є предметом поділу, та призведе до неможливості виконання такого судового рішення, а відтак вважає за доцільне задовольнити заяву позивача про забезпечення позову та накласти арешт на спірне майно.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 261, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно та стягнення грошової компенсації задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту і заборони відповідачеві ОСОБА_3 або іншим особам вчиняти будь-які правочини та дії, пов`язані із розпорядженням правами, на:

- квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (загальна площа 62,7 м кв);

- майнові права на об`єкт нерухомого майна, машиномісце № НОМЕР_1 у підземному паркінгу житлового будинку АДРЕСА_2 (V черга) (14,60 м кв), згідно з договором купівлі-продажу майнових прав № 23368/РН-Г від 15 липня 2020 року;

- майнові права на об`єкт нерухомого майна, машиномісце № НОМЕР_2 у підземному паркінгу житлового будинку АДРЕСА_2 (V черга) (15 м кв), згідно з договором купівлі-продажу майнових прав № 19519/РН-Г від 31 серпня 2018 року;

- авто Audi Q5, 2012 року випуску, VIN НОМЕР_3 , об`ємом двигуна 2967 см куб;

- авто Suzuki Vitara, 2019 року випуску, VIN НОМЕР_4 , об`ємом двигуна 998 см куб.

У разі подання апеляційної скарги на ухвали суду щодо забезпечення позову до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги, їх подання не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І. В. Литвинова