Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2024 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі головуючої судді Маслак В.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 07.11.2023р. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Виконавчого комітету Житомирської міської ради моральну шкоду завдану неправомірними діями у розмірі 100000,00 грн.

В обґрунтування поданої заяви, ОСОБА_1 вказав, що з 1987р. перебував у загальній черзі для отримання житла в УМВС України в Житомирській області. З 1990р. разом із сім`єю у складі дружини та двох доньок був внесений у списки осіб для першочергового отримання житла, а з 1992р. - у списки першочергового отримання житла, як ліквідатор аварії на ЧАЕС. ОСОБА_1 14.05.2004р. отримав ордер на вселення чотирьох осіб у трикімнатну квартиру.

В подальшому, 16.09.2015р. УМВС України в Житомирській області ліквідовано та виключено з переліку підприємств, установ, організацій, які здійснюють квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем їх роботи.

Після звернення позивача до Виконавчого комітету Житомирської міської ради з приводу внесення його у списки осіб, які потребують поліпшення житлових умов із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку, йому було відмовлено.

Позивач вказує, що постановою Житомирського апеляційного суду від 25.01.2022р. у справі № 296/5268/20 дії Виконавчого комітету Житомирської міської ради визнано неправомірними та зобов`язано внести ОСОБА_1 та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла за часу перебування на квартирному обліку.

ОСОБА_1 зазначає, що 22.02.2023р. за запрошенням з`явився на засідання комісії з приводу внесення в списки для отримання житла, на якому було роз`яснено про необхідність надати пакет документів для формування облікової справи, який він надав 15.05.2023р.

В подальшому 09.10.2023 ОСОБА_1 повторно звернувся до виконавчого комітету Житомирської міської ради із заявою згідно якої просив надати письмову відповідь про перебування в черзі на отримання житла.

Позивач стверджує, що триваючі (починаючи з 2018року), неправомірні дії відповідача завдали йому моральної шкоди, яка полягає у створенні перешкод та незручностей, які змушений був долати, щоб відновити порушене право на внесення у списки осіб для отримання житла. Також ОСОБА_1 стверджує, що зазнав психологічного навантаження, втратив емоційну стабільність та був позбавлений можливості вільно, нормально спілкуватись із оточуючими та близькими людьми. Позивач оцінив завдану моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.

Відповідач у відзиві від 30.11.2023р. просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . В обґрунтування своєї правової позиції вказує, що листом від 07.11.2023р. ОСОБА_1 роз`яснено та надано перелік документів, які йому необхідно надати для формування облікової справи по квартирному обліку. Однак, станом на 30.10.2023р. позивачем надано лише частину таких документів.

Також представник відповідача пояснив, що 14.05.2004р. на підставі рішення ЖПК УМВС України в Житомирській області від 26.02.2002р., ОСОБА_1 видано ордер на вселення чотирьох осіб у трикімнатну квартиру житловою площею 36,5 м.кв. АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим позивача знято з квартирного обліку. А тому вимога ОСОБА_1 про отримання додаткової жилої площі у вигляді окремої кімнати, оскільки є інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, задоволена.

Відносно стягнення моральної шкоди у вигляду 100000,00 грн. представник відповідача вказує, що така вимога є необґрунтованою та недоведеною. З огляду на зазначене та оскільки ОСОБА_1 забезпечений житлом, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповіді на відзив від 12.12.2023р. ОСОБА_1 вказує, що відповідач насправді не виконав судове рішення № 296/5268/20 та чинить перешкоди щодо його виконання.

Позивач зазначає, що документи, які відповідач вимагає надати, неможливо отримати, однак у Виконавчому комітеті Житомирської міської ради є всі необхідні документи. З огляду на зазначене, просив вимоги позовної заяви задовольнити.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За клопотанням позивача ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 13.11.2023р. про відкриття провадження у справі витребувано із архівного сектору Корольовського районного суду м. Житомира справу № 296/5268/20 для дослідження судом.

Зі змісту постанови Житомирського апеляційного суду по справі №296/5268/20 встановлено, що ОСОБА_1 з 1987 року перебував у загальній черзі для отримання житла в УМВС України в Житомирській області. З 1990 року разом із сім`єю у складі дружини та двох доньок був внесений у списки осіб для першочергового отримання житла, а з 1992 року у списки осіб для позачергового отримання житла як ліквідатор аварії на ЧАЕС.

14.05.2004 згідно з рішенням житлово-побутової комісії УМВС України в Житомирській області від 26.02.2002 йому видано ордер на вселення чотирьох осіб у трикімнатну квартиру, житловою площею 35,6 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_2 .

У зв`язку із забезпеченням позивача та членів його сім`ї житлом, ОСОБА_1 знято з квартирного обліку на підставі рішення житлово-побутової комісії УМВС України в Житомирській області від 26.06.2002.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 6.02.2017 вказане рішення житлово-побутової комісії УМВС України від 26.06.2002 скасовано в частині зняття ОСОБА_1 та його сім`ї з квартирного обліку.

На підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 15.03.2016 року №89 УМВС України в Житомирській області виключено з переліку підприємств, установ, організацій, які здійснюють квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем їх роботи.

Облікова справа позивача у 2002 році була направлена до міськвиконкому для зберігання. Згідно з актом №7 від 06.10.2014 облікові справи за 2002-2009 роки знищені у зв`язку із закінченням термінів зберігання.

06.08.2019 ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Житомирської міської ради із заявою про внесення його разом із членами сім`ї у списки осіб, які потребують поліпшення житлових умов, із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку.

Своїм листом від 02.09.2019 відповідач відмовив йому у задоволенні заяви з тих підстав, що позивач вже отримав житло. Також позивачеві рекомендовано звернутися до спеціаліста відділу з обліку та розподілу житлової площі міської ради з метою отримання консультації та переліку необхідних документів для постановки на квартирний облік за місцем проживання без урахування часу перебування на квартирному обліку в УМВС України в Житомирській області.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 01.07.2021 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про захист житлових прав відмовлено.

Вбачається, що постановою Житомирського апеляційного суду від 25.01.2022р. у справі №296/5268/20 рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01.07.2021р. скасовано та ухвалено нове судове рішення. Визнано неправомірними дії виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо невнесення ОСОБА_1 та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи. Зобов`язано виконавчий комітет Житомирської міської ради внести ОСОБА_1 та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла з часу перебування на квартирному за місцем роботи.

Виконавчий лист по справі №296/5268/20 Корольовським районним судом м.Житомира видано ОСОБА_1 17.01.2023 (а.с.23).

Виконавче провадження на предмет виконання виконавчого листа Корольовського районного суду м.Житомира по справі №296/5268/20 відкрито 26.01.2023 (а.с.24).

Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 01.03.2023 №188 виконавчий комітет міської ради вирішив внести ОСОБА_1 та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла у виконавчому комітеті міської ради з часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи. Підстава: постанова Житомирського апеляційного суду від 25.01.2022 по справі №296/5268/20.

Листом №25/В-2033 від 02.03.2023 з питання перебування на квартирному обліку у виконавчому комітеті міської ради позивачу повідомлено, що на виконання постанови Житомирського апеляційного суду від 25.01.2022 по справі №296/5268/20 виконавчий комітет вирішив внести ОСОБА_1 та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла у виконавчому комітеті міської ради з часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи. Водночас повідомлено, що облікові справи зберігаються протягом 5 років після одержання громадянами жилих приміщень (зняття їх з квартирного обліку). Після закінчення вказаного строку справи знищуються в установленому порядку та необхідність надання документів для формування облікової справи.

Згідно заяви від 09.10.2023 позивач звернувся до виконавчого комітету міської ради із заявою про надання письмової відповіді стосовно перебування у черзі на отримання житла (а.с. 28).

Позивач стверджує, що відповідь на заяву від 09.10.2023 не отримав.

Відповідачем разом з відзивом надано суду копію листа від 07.11.2023 №25/В-8464/2875, згідно якого Виконавчий комітет Житомирської міської ради повідомив позивача, що відсутні підстави для визначення черговості перебування ОСОБА_5 та його сім`ї на квартирному обліку у виконавчому комітеті, оскільки надано лише частину документів згідно переліку, наданого останньому.

Підставою звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду слугувало те, що відповідач починаючи з 2018 року вчиняє протиправні дії, що підтверджується постановою Житомирського апеляційного суду від 25.01.2022р. по справі № 296/5268/20 та допускає бездіяльність, яка полягає у ненаданні відповіді на звернення позивача стосовно визначення черги на отримання житла. Посилаючись на те, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, розмір якої останній оцінив в сумі 100000,00 грн., ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Вирішуючи питання на предмет задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто бути підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

В оцінці заявлених вимог та поданих доказів суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 127/13984/18 (провадження № 61-1681св20), що під час вирішення спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов`язковому з`ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17.

У вказаній постанові Верховним Судом зазначено, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Верховний Суд зазначив наступне: «отриманню беззаперечного висновку про заподіяння моральної шкоди має передувати така взаємообумовлена послідовність: ухвалення рішення, вчинення дії, допущення факту бездіяльності суб`єктом владних повноважень, яким порушено права, свободи, інтереси; настання негативних наслідків (заподіяння) шкоди від ухваленого рішення, вчиненої дії, допущеного факту бездіяльності суб`єктом владних повноважень; існування причинно-наслідкового зв`язку між рішенням, дією, бездіяльністю й заподіяною особі шкодою».

Отже право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту частини третьої статті 12 та статті 81 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно положень ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається зі змісту позову, моральну шкоди ОСОБА_5 завдано тривалими протиправними діями відповідача, що підтверджено судовим рішенням, та бездіяльністю останнього, яка полягає в ненаданні позивачу інформації щодо знаходження (перебування) його у черзі для поліпшення житлових умов, після подачі ним всіх наявних та необхідних документів.

Разом з тим слід зазначити, що судовим рішенням, а саме, постановою Житомирського апеляційного суду від 25.01.2022р. у справі №296/5268/20, були відновлені порушені права позивача на предмет внесення ОСОБА_5 та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла з часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи.

Вказане судове рішення виконано.

Між тим, існування встановлених в судовому рішенні обставин, не може бути безумовним доказом завдання особі моральної шкоди.

Також, зібраними у справі доказами неможливо встановити факт завдання моральної шкоди позивачу, причинно-наслідковий зв`язок між моральними стражданнями та фактом відсутності у відповідача відповіді на звернення від 09.10.2023р., яке стосується перебування в черзі для отримання житла.

Слід вказати, що виконавчий комітет надав суду копію листа від 07.11.2023 №25/В-8464/2875, що є відповіддю на звернення ОСОБА_5 від 09.10.2023.

Між тим, на розгляд суду не поставлено питання правомірності дій (бездіяльності) відповідача, що полягає у відмові визначити (повідомити) позивачу номер черги на отримання житла.

На переконання суду, всупереч ст. ст. 76-81 ЦПК України позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження факту спричинення моральної шкоди, сильних душевних страждань чи інших втрат немайнового характеру, понесених матеріальних збитків та не доведено як самого факту завдання моральної шкоди, настання відповідних негативних наслідків, так і причинного зв`язку між зазначеними фактами та наслідками.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя В. П. Маслак