ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2024 року

м. Київ

справа № 201/2953/20

провадження № 61-13293св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідачі: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , правонаступником якої є ОСОБА_7 ,

третя особа - Департамент адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду в складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А., Свистунової О. В. від 13 червня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , звернулися до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про поділ земельної ділянки в натурі, визнання права власності на частину земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належить на праві спільної часткової власності в рівних частинах (по 1/6) земельна ділянка кадастровий номер :03:247:0051, площею 0,1911 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), за адресою по АДРЕСА_1 . Між співвласниками виникли взаємовідносини, які виключають можливість порозумітись щодо порядку та умов використання спільної земельної ділянки. Наявність непорозуміння та конфліктної ситуації підтверджується значною кількістю судових спорів між сторонами з різних питань та відповідно позицією викладеною сторонами під час розгляду справи. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивачі просили провести поділ в натурі земельної ділянки, розташованої за адресою по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:247:0051, площею 0,1911 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що є у спільній частковій власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 наступним чином: виділити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у спільне користування 4/6 частин спірної ділянки площею 0,1274 га кадастровий номер :03:247:0051, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) відповідно до схеми поділу земельної ділянки долученої до позовної заяви; виділити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 2/6 частини вказаної земельні ділянки в спільне користування відповідно до схеми поділу земельної ділянки долученої до позовної заяви; припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на цю земельну ділянку; визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право спільної сумісної власності земельної ділянки площею 0,1274 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) відповідно до схеми поділу земельної ділянки долученої до позовної заяви.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13липня 2021 року закрито провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_6 , у зв`язку зі смертю вказаного відповідача.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2021 року позовні вимоги задоволено. Виділено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у спільне користування 4/6 частин спірної ділянки площею 0.1274 га кадастровий номер :03:247:0051, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) відповідно до схеми поділу земельної ділянки долученої до матеріалів справи будівельно-технічної та економічної експертизи №5535-19/2487/2488-20 з зазначеними в ній кутами поворотних точок, таблиці довжин ліній та дирекційних кутів відповідно до технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок; виділено ОСОБА_5 1/6 частину земельної ділянки загальною площею 0.0637 га, кадастровий номер :03:247:0051, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в спільне користування відповідно до схеми поділу земельної ділянки долученої до матеріалів справи будівельно-технічної та економічної експертизи № 5535-19/2487/2488-20 з зазначеними в ній кутами поворотних точок, таблиці довжин ліній та дирекційних кутів відповідно до технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок; припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:247:0051, площа 0.1911 га; визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право спільної сумісної власності земельної ділянки площею 0.1274 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) відповідно до схеми поділу земельної ділянки долученої до матеріалів справи будівельно-технічної та економічної експертизи № 5535-19/2487/2488-20 з зазначеними в ній кутами поворотних точок, таблиці довжин ліній та дирекційних кутів відповідно до технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2021 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 16942,12 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 задоволено. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2021 року - скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2022 року залучено до участі у справі у якості правонаступника ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_7 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року позовні вимоги позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_7 задоволено. Вирішено виділити ОСОБА_7 1/6 частини земельної ділянки загальною площею 0,01911 га, що становить 0,03185 га, кадастровий номер :03:247:0051, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в спільне користування відповідно до схеми поділу земельної ділянки долученої до матеріалів справи будівельно-технічної та економічної експертизи №5535-19/2487/2488-20 із зазначеними в ній кутами поворотних точок, таблиці довжин ліній та дирекційних кутів відповідно до технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь позивачів судовий збір у розмірі 8471,06 грн.

Вирішуючи спір про поділ земельної ділянки між сторонами та, відповідно, задовольняючи позовні вимоги позивачів, суд першої інстанції виходив із того, що спірна земельна ділянка підлягає поділу між її співвласниками пропорційно до їхніх часток у праві власності на будинок. При цьому суд узяв до уваги як доказ висновок будівельно-технічної та економічної експертизи № 5535-19/2487/2488-20.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_5 , представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - задоволено. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2021 року, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2021 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в позові. Вирішено питання про судові витрати.

Апеляційний суд, приймаючи оскаржувану постанову взяв до уваги наявність на розгляді у судах цивільних справ за позовами щодо права на нерухоме майно, а також з приводу права на земельну ділянку площею 0,1911 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :03:247:0051, та враховуючи положення статті 120 ЗК України щодо переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду, дійшов висновку про передчасність та необґрунтованість позовних вимог у даній цивільній справі про поділ спірної земельної ділянки в натурі та визнання права власності на відповідні частини земельної ділянки.

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

ОСОБА_2 06 вересня 2023 року звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2023 року, у якій просить скасувати зазначену постанову апеляційного суду та залишити в силі судові рішення суду першої інстанції.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 569/14731/17, від 23 березня 2023 року в справі № 686/1404/19, від 03 квітня 2023 року в справі № 643/18679/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 13листопада 2023 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 201/2953/20 з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що на земельній ділянці на АДРЕСА_1 збудовано багатоквартирний будинок.

У провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа № 201/6464/20 за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , правонаступником якої є ОСОБА_7 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , про визнання права власності на незавершене будівництво - квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_3

Позивачам на праві власності належить по 1/6 частині земельної ділянки за адресою по АДРЕСА_1

Так, ОСОБА_4 набув право власності 1/6 частину спірної земельної ділянки з кадастровим номером :03:247:0051, площею 0.1911 га на підставі договору купівлі-продажу від 13 лютого 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В.

ОСОБА_1 набув право власності на 1/6 частину земельної ділянки з кадастровим номером :03:247:0051 площею 0.1911 га на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. від 13 лютого 2017 року.

ОСОБА_2 набула право власності на 1/6 частини земельної ділянки з кадастровим номером :03:247:0051 площею 0.1911 га на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. від 13 лютого 2017 року.

ОСОБА_3 є власником 1/6 земельної ділянки кадастровий номер з кадастровим номером :03:247:0051, площа 0.1911 га на підставі договір дарування, від 16 серпня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В.

Судом також встановлено, що відповідачам належить 1/3 частина спірної земельної ділянки.

Зокрема, ОСОБА_6 , правонаступником якої є ОСОБА_7 , є власником 1/6 земельної ділянки з кадастровим номером :03:247:0051, площа 0.1911 га на підставі договору купівлі-продажу 13 лютого 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В.

ОСОБА_5 набула право власності на 1/6 земельної ділянки з кадастровим номером :03:247:0051, площа 0.1911 га на підставі договору дарування від 26 квітня 2019 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Небосенко Оленою Анатоліївною.

2.Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, третя статті 364 ЦК України).

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Частиною першою статті 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до частин першої, третьої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

При вирішенні спору про поділ в натурі земельної ділянки, визначаючи варіанти такого поділу, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого відсутні підстави, він ухвалює рішення про застосування саме такого варіанту поділу. Якщо ж відсутній погоджений або встановлений порядку користування земельною ділянкою, то суд здійснює поділ в натурі земельної ділянки з дотриманням розміру часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

У частині четвертій статті 120 ЗК України вказано, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Апеляційний суд установив, що у провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа № 201/6464/20 за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , правонаступником якої є ОСОБА_7 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , про визнання права власності на незавершене будівництво - квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_3 .

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в про поділ земельної ділянки, що є спільною частковою власністю, та додаткове рішення про стягнення судових витрат, та відмовляючи у задоволенні цих вимог, суд апеляційної інстанції, правильно виходив із необґрунтованості та передчасності позовних вимог, оскільки поділ земельної ділянки на якій знаходиться житловий будинок, який є предметом поділу в іншій судовій справі суперечить нормам статті 120 ЗК України.

Висновки апеляційного суду не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, які викладені у постановах, що зазначені заявником у касаційній скарзі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження апеляційного суду із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, які ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, і з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій та стосуються переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун