Провадження № 2/641/182/2024 Справа № 636/438/22
24 січня 2024 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Курганникової О.А.,
за участі секретаря судового засідання Ареп`євої О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, -
До суду надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.04.2021 року. Під час шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, що відповідачка безвідповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки, не забезпечує її зміним одягом, самими необхідним речами, залишає її саму без нагляду на вулиці, залишила дитину на бабусю, поїхала за кордон , аліменти, які він сплачує на дитину відповідачка витрачає на власні потреби, саме тому він звернувся до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 17.02.2022 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба в справах дітей по Слобідському району міста Харкова Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, направлено за підсудністю до Комінтернівського районного суду м. Харкова.
06.02.2023 року вищевказана цивільна справа надійшла в провадження Комінтернівського районного суду м. Харкова
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.02.203 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба в справах дітей по Слобідському району міста Харкова Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради про позбавлення батьківських прийнято до провадження, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.06.2023 року зобов`язано Службу у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, надати письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , стосовно доньки ОСОБА_3 .
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.12.2023 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.
Позивач у судовому засіданні, зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Відповідачка до суду не прибула, про дату, час та місце повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Правом, передбаченим статтею 178 ЦПК України на подання відзиву не скористалася, будь-яких пояснень, заперечень, заяв по суті спору суду не надала.
Представник заінтересованої особи Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради засобами поштового зв`язку до суду направила пояснення, в яких заперечувала проти позовних вимог позивача, посилаючись на те , що в Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради відсутня інформація щодо невиконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини, справу просили розглянути без участі представника за наявними в матеріалах справи доказами.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Оскільки відповідачка була належним чином повідомлена про судове засідання, але причин неявки суду не повідомила, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3статті 223 ЦПК України провести судове засідання без її участі.
При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі.
Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, врахувавши позиції сторін, дійшов до наступного висновку.
За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2021 року шлюб між ОСОБА_1 та відповідачкою розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає з відповідачкою.

ОСОБА_1 зазначає, що відповідачка безвідповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки, залишає останню на вулиці без належного нагляду, не забезпечує доньку зміним одягом, залишила дитину на бабусю, поїхала за кордон, аліменти, які він сплачує на дитину відповідачка витрачає на власні потреби, саме тому звернувся до суду з вказаним позовом.

Судом взято до уваги наявний в матеріалах справи висновок Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 ,, відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якого Департамент служб, який діє від імені органу опіки та піклування вважає за недоцільне позбавляти відповідачку батьківських прав, враховуючи пріоритетність інтересів дітей. Суд вважає вказаний вище доказ належним та допустимим щодо предмета доказування.

У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, позбавлення батьківських прав є передчасним без відповідного висновку органу опіки та піклування щодо попередження батька (матері) про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017).

Суд акцентує увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили, що відповідачка ОСОБА_2 неналежно виконує свої батьківські обов`язки відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 згаданої вище постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням ї характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимога або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що мати ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише вина поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачкою відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи матері (батька), а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.

Суд констатує, що позивачем не доведено, що поведінка ОСОБА_2 відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення нею від виконання батьківських обов`язків відносно дитини або про порушення відповідачкою прав дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позовній заяві відмовити.

У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору.

На підставі викладеного вище, керуючись вимогами ст.ст. 164, 166 СК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 353 ЦПК України, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба в справах дітей по Слобідському району міста Харкова Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити в повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП відсутній, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради, код ЄРДПОУ 26421130, вул. Георгія Тарасенка, буд.42, м. Харків.

Повний текст рішення складено 26 січня 2024 року

Суддя: О. А. Курганникова