Справа 206/3688/23
Провадження 2/206/81/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м.Дніпрі у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

секретар судового засідання Ляшко Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частину нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

11.08.2023 року від позивача до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла дана позовна заява. В прохальній частині позову позивач просить суд:

- визнати домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як набуте за час перебування у шлюбі;

- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 77,7 кв.м, житловою площею 52,4 кв.м, що складається з: кухні-1 площею 10,8 кв.м, комора-2 площею 94 кв.м, коридор-3 площею 10,5 кв.м, житлова кімната-4 площею 8,3 кв.м, житлова кімната -5 площею 25,8 кв.м, житлова кімната -6 площею 7,1 кв.м, житлова кімната -7 площею 11,2 кв.м, прибудова А2, ганок-а, сарай літ.Б, сарай літ.В, погріб під В, вбиральня-душ літ.Г, колодязь літ.К, споруди №1-2, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути з відповідача судові витрати на користь позивача.

І. Стислий виклад позиції учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 17 липня 1971 року вона з відповідачем уклали шлюб. Під час перебування у шлюбі з відповідачем на підставі рішення виконкому Ігренської міської ради народних депутатів №3 від 14 травня 1974 року їм був наданий дозвіл на індивідуальне будівництво на земельній ділянці АДРЕСА_1 площею 600 кв. м. Відповідач цим рішенням був зобов`язаний отримати від Управління головного архітектора технічну документацію на право будівництва будинку. На підставі рішення виконкому №3 від 14.05.1974 року Управлінням головного архітектора 01.07.1974 року був складений Акт відведення земельної ділянки площею 600 кв.м, складений план земельної ділянки. Сектором земельних відводів Управління головного архітектора на ім`я відповідача була видана довідка про землекористування. Проект будівництва 01.07.1974 року був погоджений з головним архітектором міста, але номер земельної ділянки був змінений з №33 а на №33. Після затвердження проекту будівництва сторонами був укладений договір про безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 01.07.1974 року, посвідченого Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 04.07.1974 року за реєстровим номером 2-3452. Договір підписаний відповідачем, зареєстрований в КП «ДМБТІ» ДОР та записаний в реєстрову книгу за №397 за реєстровим №63. У зазначеному договорі вказана адреса земельної ділянки АДРЕСА_1 . Після оформлення вищезазначених документів позивач з відповідачем на виділеній земельній ділянці за спільні кошти подружжя з 1974 року по 1978 рік побудували житловий будинок загальною площею 45,8 кв.м, житловою площею 33,1 кв.м, сарай, погріб, вбиральню, душову, замощення, адреса якого була визначена після інвентаризації земель: АДРЕСА_1 . Будівництво закінчили у 1978 році. Житловий будинок був прийнятий в експлуатацію в 1981 року. Згідно технічного паспорту складеному КП «ДМБТІ» в 1980 році домоволодіння складалося з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 45,8 кв.м, житловою площею 33,1 кв.м, що складається з: сіни-1 площею 3,7 кв.м, кухня-2 площею 9,0 кв.м, житлова кімната-3 площею 7,1 кв.м, житлова кімната -4 площею 11,2 кв.м, житлова кімната -5 площею 14,8 кв.м, сарай літ.Б, сарай літ.В, погріб під В, вбиральня-душ літ.Г, паркан №1, замощення літ.К, І. Таким чином, житловий будинок та господарські споруди були побудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці. Після закінчення будівництва позивач з відповідачем зареєстрували своє постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За період з 1981 року по 1987 рік разом з чоловіком прибудували до будинку житлову прибудову літ.А1-1. Відповідно до технічного паспорту складеного КП «ДМБТІ» 22.09.1988 року загальна площа житлового будинку збільшилася до 77.7 кв.м, житлова площа збільшилася до 52,7 кв.м. Шлюб з відповідачем був розірваний 23.02.1988 року. Відповідно листа КП «ДМБТІ» №5696 від 08.08.2020 року станом на 31.12.2012 року в інвентарній справі за адресою: АДРЕСА_1 містяться відомості про право власності, що належить ОСОБА_3 (ПІБ надано російською мовою згідно правовстановлюючого документу) на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 04.07.1974 року за реєстром №2-3452, зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №397 за реєстровим №63. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.09.2022 року відомості в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на домоволодіння по АДРЕСА_1 , відсутні. Станом на 01 травня 2023 року вартість об`єкта оцінки будинок садибного типу загальною площею 77,7 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 складає 1328000 гривень. Домоволодіння є спільною з відповідачем сумісною власністю, вартість 1/2 частини якого складає 664000 грн. Відповідно технічного паспорту складеному приватним підприємством «Новомосковське бюро експертної оцінки» 24.04.2023 року домоволодіння складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 77,7 кв.м, житловою площею 52,4 кв.м, що складається з: кухні-1 площею 10,8 кв.м, комора-2 площею 94 кв.м, коридор-3 площею 10,5 кв.м, житлова кімната-4 площею 8,3 кв.м, житлова кімната -5 площею 25,8 кв.м, житлова кімната -6 площею 7,1 кв.м, житлова кімната -7 площею 11,2 кв.м, прибудова А , ганок-а, сарай літ.Б, сарай літ.В, погріб під В, вбиральня-душ літ.Г, колодязь літ.К, споруди №1-2, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач вважає, що саме судовим порядком має бути визначено, що домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та належить їм на праві спільної сумісної власності, як набуте за час шлюбу (а.с. 2-14).

Скориставшись своїм правом, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з 1995 року не проживає у спірному домоволодінні та не має змоги ним користуватись. Просив застосувати строки позовної давності, оскільки шлюб між ним та позивачем розірвано рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.1988 року. Позивач пропустила без поважних причин строк звернення до суду з позовом про поділ майна. Категорично заперечував сплачувати будь-які судові витрати (а.с. 65-68). У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 про розгляд справи повідомлений належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції засобами поштового зв`язку. У судове засідання, призначене на 17.01.2024 року з невідомих причин не з`явився. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. В матеріалах справи містяться рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу (а.с. 62, 85). Суд повідомляв відповідача також шляхом направлення SMS-повідомлення (а.с. 73) та надання оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. 84). Отже, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 28 вересня 2023 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання, витребовано докази (а.с. 56).

Ухвалою суду від 04 грудня 2023 року було закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с. 74).

У судовому засіданні з розгляду справи по суті спору судом були заслухані пояснення позивача, відповідача, представників позивача та відповідача, досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи.

17.01.2024 року у судовому засіданні судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знаходилися у зареєстрованому шлюбі в період з 17 липня 1971 року по 23 лютого 1988 року, про що свідчать копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №3, виданого 19 травня 2020 року Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 23 лютого 1988 року (а.с. 16, 31).

Рішенням виконкому Ігренської міської Ради депутатів трудящих №9 від 14 травня 1974 року вирішено надати ОСОБА_2 право індивідуального будівництва на земельній ділянці АДРЕСА_1 , площею 600 кв. м (а.с. 17).

Управлінням головного архітектора міста Дніпропетровська 01.07.1974 року був складений Акт відведення земельної ділянки площею 600 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 під індивідуальне житлове будівництво забудовника ОСОБА_2 , складений план земельної ділянки. Сектором земельних відводів Управління головного архітектора на ім`я відповідача була видана довідка про землекористування (а.с. 18-20).

01.07.1974 року між Виконкомом Ігренської міської Ради депутатів трудящих та ОСОБА_2 був укладений договір про безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку, який 04.07.1974 року був посвідчений нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 2-3452, зареєстровано у Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу за №397-63 (а.с. 21-22).

Згідно рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради депутатів трудящих №434 від 20.07.1977 року, вулицю Пролетарську перейменовано на АДРЕСА_1 (а.с. 38-41).

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 був прийнятий в експлуатацію в 1981 року, що підтверджується актом приймання індивідуального житлового будинку в експлуатацію від 20.11.1981 року ( а.с. 23-24).

Згідно технічного паспорту складеному Міжмським бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської області 27.10.1980 році, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 складалося з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 45,8 кв.м, житловою площею 33,1 кв.м, що складається з: сіни - 1 площею 3,7 кв.м, кухня - 2 площею 9,0 кв.м, житлова кімната - 3 площею 7,1 кв.м, житлова кімната - 4 площею 11,2 кв.м, житлова кімната - 5 площею 14,8 кв.м, сарай літ.Б, сарай літ.В, погріб під В, вбиральня-душ літ.Г, паркан №1, замощення літ. К.І. З технічного паспорту від 22.09.1988 року вбачається, що за період з 1981 року по 1987 рік було прибудовано до будинку житлову прибудову літ.А1-1. Загальна площа житлового будинку збільшилася до 77.7 кв.м, житлова площа збільшилася до 52,4 кв.м. (а.с. 25-28, 32-33).

Відповідно листа КП «ДМБТІ» №5696 від 08.08.2020 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року в інвентарній справі за адресою: АДРЕСА_1 містяться відомості про право власності, що належить ОСОБА_3 (ПІБ надано російською мовою згідно правовстановлюючого документу) на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 04.07.1974 року за реєстром №2-3452, зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №397 за реєстровим №63 (а.с. 34). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (довідка №309281890) від 08.09.2022 року відомості в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на домоволодіння по АДРЕСА_1 , відсутні (а.с. 35). Відповідно технічного паспорту складеному приватним підприємством «Новомосковське бюро експертної оцінки» станом на 24 квітня 2023 року домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 77,7 кв.м, житловою площею 52,4 кв.м, та складається з: кухні-1 площею 10,8 кв.м, комора-2 площею 94 кв.м, коридор-3 площею 10,5 кв.м, житлова кімната-4 площею 8,3 кв.м, житлова кімната -5 площею 25,8 кв.м, житлова кімната -6 площею 7,1 кв.м, житлова кімната -7 площею 11,2 кв.м, прибудова А2 , ґанок-а, сарай літ. Б, сарай літ. В, погріб під В, вбиральня-душ літ. Г, колодязь літ. К, споруди №1-2 (а.с. 44-46). З витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (реєстраційний номер документу ТІ01:8599-6948-0111-0648) від 26.04.2023 року, відомості про неможливість надійної та безпечної експлуатації індивідуального (садибного) житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , в реєстрі відсутні (а.с. 47-51). Станом на 01 травня 2023 року вартість будинку садибного типу загальною площею 77,7 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 складає 1328000,00 гривень, що еквівалентно 36315,51 дол. США (а.с. 42-43). Як вбачається з довідки № 011490 про склад сім`ї або зарєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 19 червня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4 з 11.07.2008 року, ОСОБА_1 з 24.11.1975 року, ОСОБА_2 з 24.11.1975 року, ОСОБА_5 з 20.11.2018 року (а.с. 30).

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У випадках, коли правовідносини між сторонами спору щодо захисту права власності на житловий будинок виникли до 01.01.2004, до таких правовідносин необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Закону України «Про власність» від 07.02.91 №697-ХІІ (втратив чинність з 20.06.2007 року на підставі закону від 27.04.2007 №997-У), Кодексу про шлюб та сім`ю від 20.06.69 №2006-УІІ.

Згідно з пунктом 1 Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набирає чинності разом з набранням чинності Цивільного кодексу України, тобто з 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності.

За ст.22 КпШС України, який діяв на час придбання майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі статтею 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Аналогічна норма закріплена у статті 57 СК України.

Випадки, коли набуте за час шлюбу майно є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка, були установлені статтею 57 Кодексу про шлюб та сім`ю України. До такого майна законодавець відніс майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, а також речі індивідуального користування, за винятком коштовностей та предметів розкоші.

Результат аналізу наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку, що майно подружжя, набуте у шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не спростовано відповідними доказами.

Згідно зі ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Такі ж роз`яснення містяться у і п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та про поділ спільного майна подружжя». Зокрема, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 16 Закону України «Про власність», чинного на час будівництва спірної домоволодіння, визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і КпШС України.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 372 ЦК України передбачає, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Суду не надано жодного доказу про існування між колишнім подружжям будь-якої домовленості щодо часток у спільному майні подружжя, як і не встановлена наявність шлюбного договору. Отже на підставі вищенаведених законодавчих норм, чинних на час набуття спірного нерухомого майна, суд дійшов висновку, що спірне домоволодіння, яке було набуто в період зареєстрованого шлюбу позивача та відповідача, є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя, частки подружжя у житловому будинку з прибудовами та спорудами, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними. Таким чином, належить дійти висновку, що ОСОБА_1 на праві власності належить частина будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм, викладених у постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15 зроблено висновок, що «згідно зі статтею 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Аналогічним чином питання початку перебігу позовної давності визначені і в статті 261 ЦК України, згідно якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Частиною третьою статі 29 КпШС передбачалося, що для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Згідно зі статтею 11 КпШС у тих випадках, коли для окремих вимог встановлено позовну давність, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний порядок обчислення перебігу позовної давності визначено й частиною другою статті 72 СК України.

Отже, початок перебігу позовної давності у справах про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності, тобто з моменту виникнення спору між ними.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 320/3072/18 (провадження № 61-5819св19), від 13 липня 2020 року у справі № 570/4234/16-ц (провадження № 61-15213св19) та від 24 лютого 2021року у справі № 303/6365/17 (провадження № 61-13857св19).

Отже доводи відповідача про початок перебігу строку позовної давності з моменту розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є не обгрунтованими.

Натомість, позивач у своїх поясненнях зазначила, що дізналась про відсутність реєстрації права власності на спірне домоволодіння у 2022 році та після цього звернулась до нотаріуса, що підтверджується наданими до позовної заяви документами. Отже , на день подання позову до суду строк позовної давності не пропущено.

У зв`язку з наведеним, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 3, 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 90, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частину нерухомого майна - задовольнити повністю.

Визнати домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як набуте за час перебування у шлюбі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 (одну другу) частину домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 77,7 кв.м, житловою площею 52,4 кв.м, що складається з: кухні - 1 площею 10,8 кв.м, комора - 2 площею 4,0 кв.м, коридор - 3 площею 10,5 кв.м, житлова кімната - 4 площею 8,3 кв.м, житлова кімната - 5 площею 25,8 кв.м, житлова кімната - 6 площею 7,1 кв.м, житлова кімната - 7 площею 11,2 кв.м, прибудова - А2, ґанок - а, сарай - літ. Б, сарай - літ. В, погріб - під В, вбиральня - душ літ. Г, колодязь літ. К, споруди №1-2, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 6640 (шість тисяч шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошеннядо Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений 24 січня 2024 року.

Суддя А.О.Сухоруков