Справа № 697/2018/23
Провадження № 2/697/97/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

25 січня 2024 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Скирди Б.К.,

за участю секретаря судового засідання Васянович Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Каневі Черкаської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку у спільній власності на земельну ділянку в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 (далі також ОСОБА_2 , відповідач) про визнання права власності на 1/2 частку у спільній власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , який проживав у АДРЕСА_1 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 видано 22.11.2022).

Той факт, що ОСОБА_3 був його батьком підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 .

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається у тому числі із земельної ділянки, яка належала померлому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЧР № 046163 від 15.10.2003, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 602, яка розташована на території Ліплявської сільської ради Черкаського району Черкаської області площею 3,2968 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:1873.

Державний акт на право приватної власності на землю був виданий ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без розподілу частки у спільній власності.

Для оформлення спадкових прав на 1/2 (одну другу) частки у праві власності на земельну ділянку він звернувся до державного нотаріуса, але відповідно до постанови від 01.09.2023 № 868/02-31 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Черкаська область, Черкаський район, Ліплявська сільська рада.

Для подальшого утримання та збереження майна йому необхідно оформити право власності на спадкове майно, проте іншого шляху, окрім визнання права власності на 1/2 частку вказаної земельної ділянки в судовому порядку, не існує.

Підтвердження права на 1/2 частку земельної ділянки для позивача є важливим, так як надасть змогу реалізувати в подальшому свої права та інтереси, отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тощо.

З огляду на вказані обставини, позивач просить суд виділити в натурі та визнати за ним у порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частку у спільній власності земельної ділянки загальною площею 3,2968 га, розташованій на території Ліплявської сільської ради Черкаського району Черкаської області, яка належала померлому ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЧР № 046163 виданий 15.10.2003.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20.09.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.23).

19.10.2023 від позивача надійшла заява з проханням витребувати з Канівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.27).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19.10.2023 задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 та витребувано у Канівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи на майно після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , підготовче засідання відкладено (а.с.29-30).

30.10.2023 з Канівської державної нотаріальної контори Черкаської області надійшла копія спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.36-62).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с.64).

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги просив задовольнити (а.с.27).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі суду та надіслання на адресу її реєстрації судових повісток, про причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подала.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Канів, Черкаського району, Черкаської області, актовий запис про смерть № 580 від 22.11.2022 (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 25.11.2005, зареєстрованого в реєстрі за №879 (а.с.52-53) та земельна ділянка площею 3,2968 га, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-023 від 23.06.2023 (а.с.12-14) та Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР № 046163 від 15.10.2003 (а.с.11).

Вказану частину спадщини, а саме квартиру АДРЕСА_2 за законом прийняв син померлого ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.09.2023, зареєстрованого в реєстрі № 1618, виданого Канівською державною нотаріальною конторою (а.с.59).

Відповідно до постанови Канівської державної нотаріальної контори Черкаської області № 868/02-31 від 01.09.2023, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Черкаська область, Канівський район, Ліплявська сільська рада, кадастровий номер :01:001:1873, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в зв`язку з тим, що частки у праві власності на земельну ділянку не визначені (а.с.15).

У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги спадкового майна після смерті батька ОСОБА_3 , їх родинні стосунки підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 14.07.1988, де в графі батько зазначено « ОСОБА_3 » (а.с.10).

З копії спадкової справи № 28-2023 до майна померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Черкаська область, Канівський район, Ліплявська сільська рада, кадастровий номер :01:001:1873, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в зв`язку з тим, що право власності на земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як спільна сумісна власність, розмір частки 1, тобто частки у праві власності на земельну ділянку не визначені (а.с.36-62).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22.09.2021 у справі №227/3750/19 також вказав, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа має право звернутися до суду за правилами позовного провадження. При цьому, способом захисту прав спадкоємця є визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку, оскільки існують перешкоди для оформлення спадщини в нотаріальному порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЗК України, однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач має право на отримання спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , його вимоги не порушують прав третіх осіб і нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, враховуючи, що померлому ОСОБА_3 належало на праві спільної власності частина земельної ділянки за адресою: Черкаська область, Канівський район, Ліплявська сільська рада, кадастровий номер :01:001:1873, а тому позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Положеннями статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина перша статті 368 ЦК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

За положеннями частини першої та другої статті 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній власності, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Отже за змістом статті 364 ЦК України, власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділу відповідно до закону, він має право на компенсацію, яку може отримати на підставі цієї норми.

Відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Положеннями ч. 4 ст. 89 Земельного кодексу України передбачено, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладених в листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013, відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасники спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, згідно з ч. 1 ст. 367 ЦК України, за домовленістю між ними.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК України при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Статтею 361 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності припиняється.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , спадкодавець фактично мав у власності спірне майно, частка якого у спільній сумісній власності становить 1/2, що відповідає наведеним вище нормам законодавства та яке входить до складу спадщини, а тому позовні вимоги щодо виділення земельної ділянки є законними та обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в заявлених ним межах та наявність правових підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку у спільній власності на земельну ділянку в порядку спадкування задовольнити повністю.

Виділити в натурі та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , у порядку спадкування за законом право власності на 1/2 (одну другу) частку у спільній власності земельної ділянки загальною площею 3,2968 га, кадастровий номер :01:001:1873, яка розташована Черкаська область, Черкаський (Канівський) район, Ліплявська сільська рада, яка належала померлому ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР № 046163, виданого 15.10.2003.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Б . К . Скирда