Номер провадження 2/754/1270/24
РІШЕННЯ

Іменем України

(повне рішення суду виготовлено 01.02.2024)

01 лютого 2024 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: О. Грегуль, секретар судового засідання: І. Вакуленко, справа № 754/17105/23

ОСОБА_1 - позивач

ОСОБА_2 - відповідач

Вимоги позивача: зменшення розміру аліментів

Ковпатюк Л.О. - адвокат відповідача

ВСТАНОВИВ:

Позивачем 27.11.2023 підписано і подано позов у якому позивач просить про зменшення розміру аліментів визначених судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва від 12.01.2022 у справі № 754/175/22 до 1/10 частини пенсії але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з 28.12.2021 і до досягнення дітьми повноліття. Позов обґрунтовується тим, що на сьогодні позивач є інвалідом другої групи і має право на зменшення розміру сплати аліментів та його дохід має мінливий характер.

Ухвалою суду від 29.11.2023 у справі № 754/17105/23 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Внесеною до протоколу судового засідання ухвалою суду від 29.11.2023 у справі № 754/17105/23 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, а адвокат відповідача позов не визнав.

Стороною відповідача подано відзив з проханням відмовити в задоволенні позову разом із клопотанням про продовження строку для подання відзиву та доказів за позовом про зменшення розміру аліментів.

Стороною позивача подано відповідь на відзив з проханням залити відзив без розгляду за пропуском процесуального строку.

ЄСПЛ підкреслив, що право на доступ до суду є невід`ємним аспектом гарантій, закріплених у Європейській конвенції з прав людини, посилаючись на принципи верховенства права та уникнення свавілля, які лежать в основі багатьох Конвенції. Можливі обмеження вищезазначеного права не повинні обмежувати доступ, наданий особі, таким чином або в такому обсязі, щоб була порушена сама суть права. Так, ЄСПЛ зазначив, що, застосовуючи процесуальні норми, суди повинні уникати надмірного формалізму, який би зашкодив справедливості розгляду.

Відзив подано до початку розгляду справи по суті, а тому внесеною до протоколу судового засіданні ухвалою суду від 01.02.2024 у справі № 754/17105/23 стороні відповідача поновлено строк на подання відзиву.

Вислухавши позивача, адвоката відповідача, дослідивши матеріали справи № 754/17105/23, оглянувши матеріали справи № 754/175/22 і справи № 754/1857/23, суд у судовому засіданні встановив наступне.

ОСОБА_1 (позивач) і ОСОБА_2 (відповідач) є батьками: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) і ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва від 12.01.2022 у справі № 754/175/22 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) і ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.12.2021 і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.02.2023 у справі № 754/175/22 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 (позивач) про перегляд судового наказу від 12.01.2022 у справі № 754/175/22 за нововиявленими обставинами.

Постановою Київського апеляційного суду від 07.06.2023 лише в частині стягнення судового збору судовий наказ від 12.01.2022 у справі № 754/175/22 скасовано, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 06.02.2023 у справі № 754/175/22 у частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 (позивач) про перегляд судового наказу від 12.01.2022 у справі № 754/175/22 за нововиявленими обставинами залишено без змін.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10.07.2023 у справі № 754/1857/23 (суддя Гринчак О.І.) за позовом ОСОБА_1 змінено спосіб стягнення аліментів за судовим наказом від 12.01.2022 у справі № 754/175/22 на тверду грошову суму.

Постановою Київського апеляційного суду від 07.06.2023 від 22.11.2023 скасовано рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10.07.2023 у справі № 754/1857/23 (суддя Гринчак О.І.) і в задоволенні позову ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів відмовлено.

Згідно ст. 192 СК України, 1. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 04.03.2020 у справі № 682/3112/18: «32. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). 33. Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 34. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 35. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). 36. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). 37. Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. 38. Згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. 39. Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. 40. У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. 41. Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. 42. У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. 43. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості. 44. Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.».

Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2020 у справі № 757/1782/18: «Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.08.2021 у справі № 438/1673/13-ц: «Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.».

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27.11.1992, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996, § 78).

Згідно посвідчення ОСОБА_1 (позивач) серія В-1 № 008433 від 27.02.2020 ОСОБА_1 (позивач) визначено 2 групу інвалідності довічно.

Тобто ОСОБА_1 (позивач) визначено 2 групу інвалідності довічно ще до ухвалення судового наказу від 12.01.2022 у справі № 754/175/22 про стягнення аліментів, а тому не свідчить про зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я ОСОБА_1 (позивач).

Надана ОСОБА_1 (позивач) медична документація за період з 2014 року по 12.01.2022 (дата ухвалення судового наказу від 12.01.2022 у справі № 754/175/22) також не свідчить про зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я ОСОБА_1 (позивач).

Згідно мотивувальної частини постанови Київського апеляційного суду від 22.11.2023 у справі № 754/1857/23 за позовом ОСОБА_1 (позивач) про зміну способу стягнення аліментів, Київський апеляційний суд констатував і встановив наступне: «Як убачається з матеріалів справи, до позовної заяви позивачем додано документи про зміну стану здоров`я, які мали місце у 2016-2020 роках, тобто до винесення Деснянським районним судом судового наказу у січні 2022 року. А звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою у 2022 р. та у 2023 р. мали разовий характер і не містять відомостей і доказів про фінансові витрати на лікування позивача. Так, згідно листа Адміністрації Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 від 18.05.2023 за вих. № 779, декларація ОСОБА_1 з сімейним лікарем КНП «ЦПМСД № 2» укладена 15.01.2020. За період з січня 2022 по лютий 2023 пацієнт звертався за медичною допомогою до закладу одного разу - 02.06.2022. На прийомі оглянутий, призначено лікування, виписані електронні рецепти за програмою «Доступні ліки». Також 12.06.2023 мало місце звернення ОСОБА_1 до сімейного лікаря. На думку колегії суддів позивач не довів, що його майновий стан значно погіршився після винесення судового наказу 12.01.2022. Так, як вбачається з довідки Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 20.04.2023 пенсія ОСОБА_1 підвищилася: станом на грудень 2021 року становить 10153,5 грн., станом на грудень 2022 року становить 10988,25 грн.. Як убачається з листа Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 05.05.2023 за вих. № 051-044-166-05 ОСОБА_1 як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, відповідно до розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у 2021 - 2022 роках здійснена виплата наступних видів одноразової адресної соціальної матеріальної допомоги, а саме: З нагоди відзначення Дня Героїв Небесної Сотні у 2020 році - у розмірі 1000 грн; З нагоди відзначення Дня перемоги над нацизмом у Другій світовій війні та дня пам`яті та примирення у 2020 році - у розмірі 700,00 грн; З нагоди відзначення Дня Героїв Небесної Сотні у 2021 році - у розмірі 1100 грн.; З нагоди відзначення Дня перемоги над нацизмом у Другій світовій війні та Дня пам`яті та примирення у 2021 році - у розмірі 900,00 грн.: З нагоди 33-ї річниці виведення військ з Афганістану у 2022 році - у розмірі 1100,00 грн.. Одноразова адресна соціальна матеріальна допомога добровольцям Сил територіальної оборони у 2022 році - у розмірі 13400 грн. (а.с.67). Згідно листа Департаменту соціального забезпечення Міноборони від 12.05.2023 за вих. № 423/2689 слідує, що Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі - Комісія), прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у сумі 304 500,00 грн.. Отже, враховуючи, що належних та допустимих доказів наявності обставин зміни матеріального або сімейного стану позивача, його стану здоров`я, інших обставин, які відповідно до ст. 192 СК України є підставою для зміни способу стягнення аліментів та їх розміру, позивачем не надано, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову. На час винесення судового наказу позивач був інвалідом другої групи, на теперішній час він також є інвалідом другої групи.».

Згідно ч. 4 і ч. 5 ст. 82 ЦПК України, 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У наданому ОСОБА_1 консультаційному висновку спеціаліста КНП «КДЦ» Деснянського району міста Києва від 14.06.2023 йдеться лише про результати функціонального, рентгенолічного та інших спеціальних досліджень.

Надані ОСОБА_1 фіскальні документи про оплату житлово-комунальних послуг та придбання продуктів харчування не свідчить про зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я ОСОБА_1 (позивач).

Доводи ОСОБА_1 (позивач) про оплату ним житлово-комунальних послуг свідчать про належне виконання платником своїх зобов`язань, як споживачем житлово-комунальних послуг і не є підставою для зменшення розміру аліментів.

Доводи ОСОБА_1 (позивач) про придбання ним з власної ініціативи продуктів харчування для своїх дітей, свідчать про реалізацію ОСОБА_1 (позивач) свого права, як батька про піклування своїх дітей і не свідчать про зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я ОСОБА_1 (позивач).

У той же час у наданих ОСОБА_1 (позивач) фіскальних документах про придбання продуктів не вказується для кого дані продукти придбані.

Доводи ОСОБА_1 (позивач) про те, що він з власної ініціативи сприяє своєму сину у відвідуванні гуртків свідчить про належне виконання своїх батьківських обов`язків і не свідчать про зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я ОСОБА_1 (позивач).

Згідно наданої стороною відповідача довідки Деснянського управління Київського міського центру зайнятості від 11.01.2024, ОСОБА_2 (відповідач і мати дітей) з 17.11.2023 зареєстрована, як безробітна і їй нараховано допомогу по безробіттю в листопаді 2023 в сумі: 1083,34 грн., а в грудні 2023 в сумі: 3583,34 грн..

Згідно наданої ОСОБА_1 (позивач) роздруківки з поповнення картки від 10.01.2024, ОСОБА_1 (позивач) нараховується пенсія в сумі: 10988,25 грн..

Крім того, дочка сторін ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 досягла повноліття і стягнення аліментів на дочку, як на неповнолітню дитину припинені.

Вищевикладене дає суду правові підстави для висновку про недоведеність позовних вимог про зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я. які б давали саме правові підстави для повного або часткового зменшення розміру аліментів про що позивач просить у своєму позові.

За таких обставин у задоволенні позову відмовляється за недоведеністю позовних вимог.

При поданні позову позивач був звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, 1. Судовий збір справляється: у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

Згідно ч. 1, ч. 2 і ч. 7 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 7. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , приватний будинок, РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: