Єдиний унікальний номер справи 333/9709/23
Номер провадження 2-о/333/28/24
РІШЕННЯ

іменем України

27 березня 2024 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя
у складза участю: головуючого - судді секретаря судового засідання заявника представника заявника - адвоката заінтересованої особи Стоматова Е.Г. Бережної Д.О. Пагутяк Є.С. Шевченко Т.М. Пагутяк О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересовані особи: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування (вул. Чумаченка, буд. 32, м. Запоріжжя, 69104), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 ) про встановлення факту, що має юридичне значення - утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення - утримання дитини, в якій просить: встановити факт, що має юридичне значення - перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.01.2021 року по теперішній час на утриманні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування заяви зазначено, що 28.07.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб. Після державної реєстрації шлюбу моя дружина взяла прізвище ОСОБА_6 . Від першого шлюбу у дружини ОСОБА_7 є малолітній син, який знаходиться на моєму утриманні - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наразі дружина - ОСОБА_7 перебуває у відпустці для догляду за нашою спільною малолітньою дитиною до досягнення нею віку трьох років з 05.10.2021 до 25.06.2024 року включно.

Батько пасинка ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , який є боржником згідно виконавчого провадження № 52108412 про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 на утримання дитини - ОСОБА_4 , згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого відділом примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Одеса) (на виконання виконавчого листа № 2-4925/10, виданого Комунарським районним судом м.Запоріжжя 22.12.2010 року) за період січень 2021 - серпень 2023 аліменти не сплачує, отже за ним нараховується заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 214 610, 78 гривень.

Таким чином, зобов`язання по утриманню неповнолітнього пасинка ОСОБА_4 виконує заявник.

Крім того, відповідно до інформації, наданої виконавчим комітетом Томаківської селищної ради Дніпропетровської області від 18.09.2023 №2141/0/2-23 «...в період після запровадження воєнного стану родина ОСОБА_1 у складі: дружини ОСОБА_2 , малолітнього пасинка ОСОБА_4 та малолітнього сина ОСОБА_9 перебувала і перебуває, а також тимчасово проживала і проживає на даний час з батьками ОСОБА_1 за місцем його реєстрації».

Крім того, факт спільного проживання з пасинком підтверджує Акт про фактичне проживання, складений комісією, що створена Головою Правління Житлово-будівельного кооперативу №297 «Весна-6» ОСОБА_10 у складі трьох осіб (мешканців будинку, в якому проживають, - ОСОБА_1 та його родина), яким встановлено та зафіксовано, що за результатами огляду квартири АДРЕСА_5 постійно проживають наступні громадяни: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно цього ж Акту «громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 не зареєстрований за вказаною адресою, але з 2016 року постійно проживає у вказаній квартирі, що підтверджується присутністю його особистих речей, спільних місць та інших ознак, які вказують про фактичне проживання вказаного вище громадянина за даною адресою».

Отже, батько ОСОБА_4 , пасинка заявника, не бере участі в його вихованні та утриманні; мати ОСОБА_4 , з якою заявник та його пасинок постійно проживають, перебуває у декретній відпустці та не має джерел доходу, ОСОБА_4 знаходиться повністю на його утриманні.

На даний момент, ОСОБА_1 , солдат, механік-водій стартового зводу стартової батареї в/ч НОМЕР_1 , призваний на військову службу 19 серпня 2022 під час загальної мобілізації, через введення воєнного стану в Україні 24 лютого 2022 р.; з метою звільнення з військової служби через сімейні обставини згідно абзацу 12 підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», необхідним є встановлення факту, що має юридичне значення, а саме - факту утримання неповнолітньої дитини - пасинка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 01 листопада 2023 року залишено без руху та надано термін для усунення недоліків.

У передбачений термін заявник усунув зазначені недоліки та надав суду відповідні докази.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 08 листопада 2023 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання.

У судовому засідання заявник та його представник підтримали свої вимоги та просили їх задовольнити на підставі доводів зазначених у ньому.

У судовому засідання заінтересована особа ОСОБА_2 підтримала вимоги заяви та просила їх задовольнити та пояснила, що на даний час перебуває в декретній відпустці, вона та її син перебувають на утриманні ОСОБА_1 .

У судове засідання представник заінтересованої особи - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, не з`явилась, але надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, рішення просить винести в інтересах дитини та на розсуд суду.

У судове засідання представник заінтересованої особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи без їх участі.

У судове засідання заінтересована особа ОСОБА_3 не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином причини неявки суду не відомі.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з огляду на таке.

По справі встановлено, що 28 липня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 806, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_7 народився ОСОБА_9 , батьками якого є: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 304 від 06 липня 2021 року.

ІНФОРМАЦІЯ_8 народився ОСОБА_4 , батьками якого є: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 956 від 24 вересня 2009 року.

Відповідно до відповіді заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Половнікова Р. № 43534-5-26-1 від 15.09.2023 року, на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 52108412 про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 .. Згідно інформації, яка міститься у автоматизованій системі виконавчого провадження, у межах виконавчого провадження № 52108412 з боржника ОСОБА_3 за період січень 2021 - серпень 2023 грошові кошти органами ДВС примусово не стягнуто. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплаті аліментів, станом на 31 серпня 2023 року розмір заборгованості складає 214 610 гривень 78 копійок.

Відповідно до інформації, наданої виконавчим комітетом Томаківської селищної ради Дніпропетровської області від 18.09.2023 № 2141/0/2-23 «...в період після запровадження воєнного стану родина ОСОБА_1 у складі: дружини ОСОБА_2 , малолітнього пасинка ОСОБА_4 та малолітнього сина ОСОБА_9 перебувала і перебуває, а також тимчасово проживала і проживає на даний час з батьками ОСОБА_1 за місцем його реєстрації».

Відповідно до Акту про фактичне проживання, складений комісією, що створена Головою Правління Житлово-будівельного кооперативу № 297 «Весна-6» Іриною Килимник у складі трьох осіб, яким встановлено та зафіксовано, що за результатами огляду квартири АДРЕСА_5 постійно проживають наступні громадяни: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Згідно цього ж Акту «громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 не зареєстрований за вказаною адресою, але з 2016 року постійно проживає у вказаній квартирі, що підтверджується присутністю його особистих речей, спільних місць та інших ознак, які вказують про фактичне проживання вказаного вище громадянина за даною адресою».

ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою № 571 від 11 жовтня 2023 року виданої командиром ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_11 ..

Відповідно до підпункту "г" п.2, ч.4, ст.26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації заявник звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 з відповідним рапортом, але він отримав від командира ВЧ НОМЕР_1 відповідь №929 від 26 жовтня 2023 року, у якому йому було роз`яснено, що ним не було підтверджено факту перебування у нього на утриманні неповнолітнього ОСОБА_12 і тому відсутні визначені законодавством підстави для звільнення з військової служби під час дії воєнного стану.

Згідно ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно до положень ч.2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч.3 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч.1, ч.2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У відповідності до вимог статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенція про права дитини в п.3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Питання регулювання сімейних відносин, з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 Сімейного кодексу України).

Приписами ч.1 статті 121 Сімейного кодексу України регламентовано, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями: 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Разом з тим, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 статті 14, ч.1 статті 15 Сімейного кодексу України). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені статтями: 150, 151 Сімейного кодексу України.

Як вбачається із матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 є вітчимом неповнолітньої дитини своєї дружини ОСОБА_2 , а саме, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Вітчим - це чоловік (нерідний батько) рідної матері дитини, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю.

Приписами статті 260 Сімейного кодексу України регламентовано, що якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Відповідно до ч.1 статті 268 Сімейного кодексу України, мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Виходячи із вказаного припису Закону, вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинка, прямо передбачений законом, лише за сукупності наступних обставин: - такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; - вітчим може надавати матеріальну допомогу.

Правовідносини, які включають особисті немайнові та майнові відносини, що виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин, складаються із суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, в силу положень ЦК України, у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (ч.4 статті 25 ЦК України), а з підстав встановлених ЦК України, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених Законом (ч.2 статті 30 ЦК України).

При цьому, відповідно до ч.2 статті 15 Сімейного кодексу України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. Майновий обов`язок недієздатної особи за її рахунок виконує опікун.

Відповідно до п.2 ч.1 статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Таким чином, із настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Як вбачається із вищенаведеного, підставою встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на утриманні іншою особою, необхідно встановити юридичний факт, або декілька, в силу яких обсяг прав її біологічного батька обмежується або припиняється.

Заявник ОСОБА_1 вказує, що рідний батько дитини його дружини від попереднього шлюбу - ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини, на підставі виконавчого листа, не сплачує, у зв`язку з чим, станом на 31.08.2023 року має заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої становить 214 610 гривень 78 копійок.

Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб.

Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч. 2 ст. 166 СК).

У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 КК України.

В контексті присів статті 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав, і не звільняє від обов`язків щодо дитини, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, та утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину, є стягнення аліментів за домовленістю сторін або за рішенням суду. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні, і має право на особисте спілкування з нею. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої Законом.

Положеннями Сімейного кодексу України визначено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані із особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 статті 14, ч.1 статті 15 Сімейного кодексу України). Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Як вбачається із матеріалів справи, із ОСОБА_3 , який є біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно виконавчого листа №2-4925/10, виданого 22.12.2010 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя, стягнуто на користь дружини заявника ОСОБА_7 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.07.2010 року і до повноліття дитини.

Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб.

Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч. 2 ст. 166 СК).

У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 КК України.

Станом на час судового розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування у нього на утриманні неповнолітнього ОСОБА_4 , біологічним батьком якого є ОСОБА_3 , обов`язок ОСОБА_3 щодо утримання своєї дитини, не є припиненим. Вказана обставина виключає можливість встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_1 неповнолітньої дитини, біологічним батьком якого є ОСОБА_3 ..

У контексті приписів норм права, які регламентують дані правовідносини, та фактичних, документально підтверджених обставин справи, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи заявника відносно того, що у батька дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження, і до досягнення нею повноліття. При цьому, даний обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків.

Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки. Сімейне законодавство передбачає права та обов`язки щодо утримання вітчимом падчерки, пасинка (статті 268 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Отже вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків, прямо передбачений законом, лише за сукупності таких обставин:

- такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання;

- вітчим може надавати матеріальну допомогу.

Пасинок заявника має рідного батька - ОСОБА_3 , і беззаперечних доказів, які б вказували на те, що біологічний батько пасинка заявника не виконує обов`язку щодо утримання свого сина, заявником суду не надано. Матеріали справи не містять в собі будь-яких даних щодо відсутності у неповнолітнього пасинка заявника рідних діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ж неможливості належного утримання ними таких дітей. За даних обставин, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні докази, якими підтверджується обов`язок заявника утримувати неповнолітнього пасинка, в силу статті 268 Сімейного кодексу України.

Відповідь виконавчого комітету Томаківської селищної ради Дніпропетровської області від 18.09.2023 року № 2141/0/2-23 та акт про фактичне проживання від 20.09.2023 року, підтверджують лише факт спільного проживання заявника із дружиною та її сином, проте, зазначені документи не можуть бути доказом перебування на утриманні заявника неповнолітнього сина його дружини, біологічним батьком яких є ОСОБА_3 ..

Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 293, 294, 315 ЦПК України, ст.ст. 166, 180, 268 СК України, ст.ст. 10, 11, 12,13,76,81, 258-259, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд-,

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересовані особи: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування (вул. Чумаченка, буд. 32, м. Запоріжжя, 69104), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 ) про встановлення факту, що має юридичне значення - утримання дитини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 02 квітня 2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя Е.Г. Стоматов