Справа № 352/1541/23
Провадження № 2/352/78/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді Хоминець М. М.

з участю секретаря Гундич Г. В.

позивачки ОСОБА_1

представника позивача Барана В. В.

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення,

у с т а н о в и в:

Позивачка в липні 2023 р. звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, в якому просила: 1) зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні належною їй на праві власності (однією другою) частиною житлового будинку з господарськими спорудами на АДРЕСА_1 ; 2) вселити її в частину житлового будинку з господарськими спорудами на АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 11.07.2023 суддя відкрила провадження в справі та призначила підготовче засідання у рамках її розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 23.10.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Заявлені вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона є власником частини садового будинку, що складається з житлового будинку А загальною площею 24,3 кв.м, колодязя 1, та частини домоволодіння, яке складається з житлового будинку А загальною площею 179,0 кв.м житловою площею 84,9 кв.м, сараю Б загальною площею 29,7 кв.м, колодязя №, воріт 1 загальною площею 7,5 кв.м, огорожі 2 загальною площею 43,7 кв.м, які знаходяться на земельній ділянці площею 0,0525 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :01:001:0179 за адресою: АДРЕСА_1 . Вона також зареєстрована за цією адресою. Право власності на вказане нерухоме майно у неї виникло на підставі постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 02.02.2023 та додаткової постанови суду від 25.05.2023 у справі № 352/1506/21 Вона зареєструвала своє право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в червні 2023 р. Відповідач, який є власником іншої половини домоволодіння і фактично проживає там, вчиняє їй перешкоди у користуванні її власністю, відмовляючись надати їй ключі, не відкриваючи їй вхідних дверей, перешкоджаючи їй у вільному доступі до будинку. З приводу чинення відповідачем перешкод у користуванні житловим приміщенням вона зверталась до ВП № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області. Вона також надіслала відповідачу листа, якого той отримав 31.03.2023, з вимогою передачі ключів від будинку, на який вона не отримала відповіді. Внаслідок таких неправомірних дій відповідача вона обмежена в праві користування своєю власністю.

Позивачка та її представник - адвокат Баран В. В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задоволити.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що позивачка не проживає в спірному житловому будинку близько п`яти років, за будинком не доглядає. В будинку проживає він із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та цивільною дружиною. З позивачкою у нього склалися неприязні стосунки, такі ж неприязні стосунки склалися між позивачкою та їхнім сином ОСОБА_4 , якого позивачка залишила. Будинок не розділений, він та позивачка змушені користуватися спільним входом, кухнею, санвузлом, що призводить до дискомфорту для обох. Підтвердив, що він поміняв замок вхідних дверей, ключів від якого позивачка не має. Оскільки реальний розподіл будинковолодіння, яке належить йому і позивачці на праві спільної часткової власності, не проведений, вважає заявлений позов передчасним та необґрунтованим. Просив у позові відмовити.

Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Установлено, що сторони - позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 - є співвласниками на праві спільної часткової власності будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку А загальною площею 179,0 кв.м житловою площею 84,9 кв.м, сараю Б загальною площею 29,7 кв.м, колодязя №, воріт 1 загальною площею 7,5 кв.м, огорожі 2 загальною площею 43,7 кв.м.

Державна реєстрація права власності позивачки на частину спірного будинковолодіння в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведена 02.06.2023, що підтверджується відповідним витягом (а.с.15), на підставі постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 02.02.2023 і додаткової постанови цього суду від 25.05.2023, якими остаточно вирішений спір між сторонами про поділ спільного майна подружжя (а.с.5-14).

У спірному житловому будинку зареєстровані позивачка та спільний син сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У будинку проживають відповідач і син сторін ОСОБА_4 . Між сторонами після розірвання шлюбу в 2019 р. склалися неприязні стосунки.

Суд установив, що відповідач чинить позивачці перешкоди у користуванні спірним житловим будинком. Після заміни замка вхідних дверей, що відповідач сам підтвердив у судовому засіданні, останній відмовляється надати позивачці ключі від нового замка, не відкриває їй вхідних дверей, перешкоджаючи їй у вільному доступі до будинку.

З приводу чинення відповідачем перешкод у користуванні житловим будинком позивачка неодноразово зверталася до ВП № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області. Зокрема, такі звернення мали місце 18.03.2023 та 19.03.2023, за результатами розгляду яких наявна довідка щодо проведення перевірки від 22.03.2023 (а.с.16).

За зверненням позивачки від 04.04.2023 інспектор ВП № 1 (м. Тисмениця) склав протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 04.04.2023 (а.с.18). Аналогічний протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.04.2023 складений за зверненням позивачки від 12.04.2023 (а.с.20).

Позивачка надіслала відповідачу листа з вимогою передачі ключів від будинку, якого відповідач отримав 31.03.2023 (а.с.22-24) та залишив без відповіді, продовжує чинити колишній дружині перешкоди в користуванні будинком.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоложних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб

Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

У відповідності з вимогами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Аналогічна норма міститься в ст. 150 ЖК України, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма ст. 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16.

Вказана правова позиція, яка згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, залишилась незмінною у практиці Верховного Суду.

У рамках розгляду справи суд установив, що внаслідок неправомірних дій відповідача, який чинить позивачці перешкоди у користуванні спірним будинковолодінням, що належить сторонам на праві спільної часткової власності, позивачка фактично позбавлена належного їй як власнику права користування своїм майном.

При цьому суд зазначає, що, виходячи зі змісту права власності, його непорушності та рівного захисту державою прав усіх власників, з огляду на підтвердження факту порушення повноваження власника на користування власним майном, установлена в судовому засіданні обставина про належність позивачці на праві власності двох квартир у м. Івано-Франківську, а саме: квартири загальною площею 51,6 кв.м на АДРЕСА_2 , яку позивачка отримала в дар 28.03.2023, де вона проживає з чоловіком та малолітньою дочкою від другого шлюбу, та квартири загальною площею 48,2 кв.м на АДРЕСА_3 , яку позивачка успадкувала 08.11.2022, - не має значення для вирішення цього спору.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених, пов`язаних між собою позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення.

При цьому суд зазначає, що позовна вимога про вселення в частину житлового будинку з господарськими спорудами підлягає до часткового задоволення. Суд ураховує, що сторони є власниками ідеальних часток будинковолодіння, реальний розподіл якого не проведений, належні власникам частки в натурі не виділені. Тому суд вселяє позивачку в житловий будинок, частина якого належить їй на праві спільної часткової власності.

Суд уважає необґрунтованим твердження відповідача про передчасність заявленого позову до проведення реального розподілу будинковолодіння.

Стаття 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Суд зазначає, що кожна із сторін вправі звернутися до суду з позовом про поділ спільної часткової власності в натурі, якщо не домовляться про укладення нотаріально посвідченого договору щодо такого поділу.

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на те, що позивачка на підставі ухвали суду від 11.07.2023 звільнена від сплати судового збору, суд стягує з відповідача 2147,20 грнсудового збору в дохід державного бюджету.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоложних свобод, ст. 316, 317, 319, 321, 358, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, керуючись ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщеннязадоволити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , не чинити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , перешкод у користуванні належною їй на праві власності (однією другою) частиною житлового будинку з господарськими спорудами на АДРЕСА_1 .

Вселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , у житловий будинок на АДРЕСА_1 , частина якого належить їй на праві спільної часткової власності.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у дохід державного бюджету (стягувач - Державна судова адміністрація України) в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Представник позивача: Баран Василь Володимирович , АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повне рішення складене 22.01.2024.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ