Справа № 352/1720/23
Провадження № 22-ц/4808/254/24
Головуючий у 1 інстанції ОЛІЙНИК М. Ю.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Баркова В.М., Бойчука І.В.,

з участю секретаря Худяк Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 15 листопада 2023 року, у складі судді Олійника М.Ю., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

В липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов обґрунтовано тим, що 07.08.2021 приблизно о 20.00 год у світлу пору доби, суху погоду, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги Н-10 «Стрий-Чернівці», що у с. Майдан, Ямницької ТГ, Івано-Франківського району, Івано-Франківської області у напрямку м. Стрий, зі швидкістю 69-72 км/год., вчинив наїзд на малолітнього велосипедиста ОСОБА_3 . При цьому ОСОБА_1 порушив п.п. 1.5, 1.10, 2.3 б, д, 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України. ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в КНП «Івано-Франківська обласна дитяча клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради».

Вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2023 року ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, йому призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням, з установленням іспитового строку тривалістю один рік шість місяців.

Позивачка вказувала, що ОСОБА_1 лише частково відшкодував ОСОБА_2 спричинену матеріальну шкоду в сумі 40000 грн, невідшкодованими залишились 20000 грн. Також їй була спричинена моральна шкода, пов`язана зі смертю дитини, яку вона оцінює в 200 000 грн.

Рішенням Тисменицького районного суду від 15 листопада 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 170 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1700 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд першої інстанції помилково стягнув на користь позивачки суму моральних збитків без врахування раніше сплачених коштів в рахунок компенсації моральної шкоди та без врахування виплати страхового відшкодування компанією «Оранта».

Зазначає, що одразу після ДТП під час перебування малолітнього ОСОБА_3 в лікарні надав його матері ОСОБА_2 готівкові кошти на лікування в сумі 40 000 грн. Відповідач здійснив банківські перекази на лікування ОСОБА_3 в сумі 17850 грн та на відшкодування моральних збитків в сумі 9900 грн, що підтверджується квитанціями.

Також додатково сплатив ОСОБА_2 1500 доларів США, як відшкодування її моральних збитків, що підтверджується відповідною розпискою від 15.02.2023, та визнано позивачкою в судовому засіданні. Крім того вказана сума, не могла бути використана позивачкою на лікування сина, оскільки сплачена їй після смерті сина.

Відповідач вказує, що на даний час на відшкодування моральної шкоди ним сплачено ОСОБА_2 65400 грн. Проте позивачкою не надано та судом першої інстанції не здобуто доказів того, що ОСОБА_2 витратила кошти в сумі 65400 грн, виплачені ним як відшкодування моральної шкоди, виключно на лікування свого сина ОСОБА_3 . Так позивачка не представила суду чеки, призначення лікаря, акти виконаних робіт, тощо.

В апеляційній скарзі зазначає, що цивільна відповідальність відповідача була застрахована згідно страхового полісу №204855513 в страховій компанії «Оранта». Згідно з квитанцією від 27.09.2023 АТ СК «Оранта» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 172842,47 грн.

Також звертає увагу суду, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ДТП сталася як вини відповідача, так і з вини малолітнього ОСОБА_3 , який порушив ПДР України та перетинав дорогу на велосипеді поза межами пішохідного переходу на заборонений сигнал світлофору, та не перебував під наглядом батьків.

Відповідач вважає, що на даний час ОСОБА_2 отримала відшкодування матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 296100,17 грн, та не довела в суді належними доказами розміру моральної шкоди в заявленому нею розмірі.

Зазначає, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин норми закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивачка ОСОБА_2 правом на подачу відзиву не скористалась.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, а відтак колегія суддів відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України дійшла висновку про розгляд справи у відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_2 понесла моральну шкоду, у зв`язку із смертю її сина - ОСОБА_4 , що безумовно вплинула на нормальний ритм життя позивачки. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважав, що сума моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь ОСОБА_2 має складати 170000 грн.

З таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2023 року ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, йому призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі, без позбавленням права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням, іспитовим строком тривалістю один рік шість місяців (а.с. 2-4).

Як вбачається із вищевказаного вироку, 07.08.2021 приблизно о 20 годині 00 хвилин, у світлу пору доби, суху погоду, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги Н-10 «Стрий-Чернівці», що у с. Майдан, Ямницької ТГ, Івано-Франківського району, Івано-Франківської області у напрямку м. Стрий, зі швидкістю 69…72 км/год., що значно перевищувала максимально-допустиму швидкість для даної ділянки дороги - 50 км/год. Проїзна частина у даному місці пряма в плані, має по дві смуги для руху у кожному напрямку, які розділені подвійною суцільною горизонтальною лінією дорожньої розмітки 1.3., а суміжні смуги руху - суцільною лінією дорожньої розмітки 1.1. ПДР України. У цей час проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, велосипедом почав перетинати малолітній ОСОБА_3 . Водій автомобіля Ford Transit ОСОБА_1 , маючи об`єктивну можливість завчасно виявити небезпеку для руху, у вигляді велосипедиста ОСОБА_3 на відстані, яка була достатньою для зупинки автомобіля шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, за умови, якщо б він рухався із допустимою у населених пунктах швидкістю 50 км/год, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку яка склалася, не обрав безпечної швидкості транспортного засобу, щоб постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху автомобіля аж до його зупинки, унаслідок чого вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 . При цьому ОСОБА_1 порушив п.п. 1.5, 1.10, 2.3 б,д, 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України.

У результаті порушення ОСОБА_1 вказаних пунктів Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої велосипедист ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної закритої тупої травми органів грудної клітки живота його органів, тазу та правої ноги, яка призвела до розвитку гнійно-абсцедуючої бронхопневмонії та ускладнилася гострою легенево-серцевою недостатністю, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в КНП «Івано-Франківська обласна дитяча клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради».

ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, так як він керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_3 .

Відповідачем надано копії квитанцій про перерахування на рахунок ОСОБА_2 коштів на лікування дитини на загальну суму 17850 грн (а.с. 36-38).

Згідно з квитанціями від 09 серпня 2021 року відповідач перерахував на рахунок ОСОБА_2 9900 грн (а.с. 39), проте у вказаних платіжних документах відсутня вказівка на призначення платежу.

15 лютого 2023 року ОСОБА_2 написала розписку про отримання від ОСОБА_1 1500 доларів США в рахунок відшкодування шкоди спричиненої ДТП (а.с. 40).

Листом від 27 вересня 2023 року №09-02-17/7364 НАСК «Оранта» повідомила, що 08 лютого 2022 року була здійснена страхова виплата потерпілій в сумі 172842,47 грн, за шкоду, пов`язану зі смертю особи, внаслідок ДТП, за участю забезпеченого транспортного засобу Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 43).

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Встановивши, що ОСОБА_3 був сином позивачки ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заподіяна позивачці моральна шкода внаслідок загибелі малолітнього сина підлягає відшкодуванню відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки вину останнього встановлено вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2023 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо урахування вини малолітнього загиблого ОСОБА_3 та його матері ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки суд встановив вказані обставини та правильно застосував норми статей 1167, 1187 ЦК України, відповідно до яких особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а моральна шкода відшкодовується особі, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. При цьому умисел потерпілого не доведено.

Судом враховано, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано здоров`ю особи (постанови Верховного Суду у справах: №751/8121/17 від 14 січня 2019 року; №500/2095/15-ц від 10 січня 2019 року; №757/59802/16-ц від 05 грудня 2018 року; №126/1439/17 від 01 лютого 2018 року).

Колегія суддів вважає, що зазначений розмір моральної шкоди відповідає глибині та тривалості моральних страждань позивачки та є обґрунтованим, оскільки судом першої інстанції у повній мірі враховано принципи розумності, виваженості та справедливості при визначенні такого розміру моральної шкоди.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про часткове задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 170 000 грн, оскільки врахував фактичні обставини конкретної справи, відшкодування матеріальної шкоди відповідачем, а також характер, глибину і тривалість душевних страждань позивачки, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Суд першої інстанції правильно врахував, що надані відповідачем квитанції від 09 серпня 2021 року не містять відомостей при призначення платежу відшкодування моральної шкоди, також відсутня вказівка у розписці від 15 лютого 2023 року, що отримані ОСОБА_2 кошти саме на відшкодування моральної шкоди. Крім того, судом встановлено, що матеріали справи не містять відомостей про виплату страхового відшкодування саме моральної шкоди та його розміру.

Судом встановлено, що на час ДТП відповідальність водія автомобіля транспортного засобу Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у була застрахована Акціонерним товариством «Національна Акціонерна Страхова компанія «Оранта» за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 08.07.2021№ 204855513.

Також матеріали справи свідчать про те, що позивачка дійсно не заявляла суду клопотання про залучення до участі у цій справі як співвідповідача страховика НАСК «Оранта».

Згідно повідомлення НАСК «ОРАНТА» - по страховій справі № 58654 щодо виплати страхового відшкодування за шкоду пов`язану зі смертю потерпілої особи, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 07.08.2021 за участю забезпеченого транспортного засобу Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність водія якого застрахована за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 08.07.2021№ 201855513 згідно зі страховим актом НАСК «ОРАНТА» - 08.02.2022 здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 172842,47 грн на ім`я особи, що має право на отримання страхового відшкодування.

Позивачка ОСОБА_2 - мати померлого в результаті ДТП малолітнього ОСОБА_3 пред`явила позов до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди у липні 2023 року, тобто після виплати страхового відшкодування, а відтак розмір заподіяної моральної шкоди визначений нею з урахуванням отриманого відшкодування.

Обґрунтованих та достатніх доказів того, що сума страхового відшкодування є розміром моральної шкоди та достатня для повного відшкодування завданої шкоди смертю потерпілого малолітнього сина позивачки відповідач ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не надав.

Таким чином доводи апеляційної скарги відповідача вказаних висновків судів не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів.

Посилання відповідача на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2020 по справі 752/17832/14-ц є безпідставними, оскільки предметом позову у вказаній справі є стягнення майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, доводи апеляційної скарги його обґрунтованості не спростовують, а тому підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 15 листопада 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 січня 2024 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: В.М. Барков

І.В. Бойчук