Провадження № 2-о/161/6/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі Самсонюк Ю.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про встановлення факту постійного проживання особи на території України,-

В С Т А Н О В И В:

11.10.2023 року заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 народився в м. Містібовськ, Волковиського району, Гродненської області.

11.09.1980 року отримав паспорт громадянина СРСР, який виданий відділом внутрішніх справ Ніжинського міськвиконкому Чернігівської області. З 10.01.1989 по 29.11.1991 р місце проживання було зареєстровано за адресою: с. Дорогиничі, Локачинського району, Волинської області. 3 1995 року і по даний час, постійно без реєстрації проживає у с. Мстишин, Луцького району.

Просить суд, встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 рік, включно.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.10.2023 було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку окремого провадження.

Представник заявника адвокат Нечай Ю.М. подав до суду заяву про розгляд заяви у відсутності сторони заявника, заяву підтримав, просив задовольнити.

Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України у Волинській області Паш`ян Д.Р. подав до суду заяву про розгляд заяви у його відсутності, заперечував щодо задоволення заяви.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши доводи, викладені заявником в обґрунтування вимог, дослідивши заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи, вважає, що вимог підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на ОСОБА_2 отримав паспорт СРСР серії НОМЕР_1 , виданий відділом внутрішніх справ Ніжинського міськвиконкому Чернігівської області 11.09.1980 року (а.с.7-11).

Згідно довідки Боратинської сільської ради Луцького району від 18.11.2022 №830, ОСОБА_1 проживає без реєстрації з 1995 року, про що свідчать сусіди за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Начальником Луцького відділу №2 Управління державної міграційної служби України у Волинській області №0719-139/0719.1-23 від 26.04.2023 відмовлено в оформленні паспорта (а.с.13).

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Відповідно до п. 7 цього Порядку передбачено, що встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Згідно пункту 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом 22 Положення про паспортну систему в СРСР, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 28 серпня 1974 року, встановлювалися вимоги щодо прописки громадян СРСР за місцем проживання громадян, що мали паспорти - до паспортам, а тим, що прибули на тимчасове проживання з однієї місцевості в іншу на строк більше ніж півтора місяці, прописувалися тимчасово. Зазначеним пунктом Положення також встановлювалися обмеження у праві громадян на прописку за місцем проживання в разі відсутності в паспорті громадянина відмітки про виписку. Такі громадяни не підлягали прописці. Положеннями Закону України «Про громадянство України» та Указу Президента України «Питання організації виконання Закону України від 27 березня 2001 року №215/2001 «Про громадянство України» зі змінами ; поповненнями визначений порядок встановлення громадянства України, а також визначені підстави законного проживання на території України.

Законними підставами визнається прописка на території України у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року; реєстрація на території України національного паспорта; наявність посвідки на постійне чи тимчасове проживання на території України або надання статусу біженця чи притулку в Україні.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території України, подається відповідне рішення суду.

Відповідно до відповіді УДМС в Чернігівській області листом №7401.3/15288-23 від 01.11.2023, за ІП «Заява про видачу паспорта громадянина колишнього СРСР» ЄІАС УМП ДМС України громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , значиться документованим паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданим 11.09.1980 Ніжинським МВВС Чернігівської області. За даними відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Чернігівській області зазначений вище громадянин не значиться (а.с.29-30).

Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС у Волинській області заявник значився зареєстрованим за адресою: с. Дорогиничі, Локачинський район, Волинська область та був знятий з реєстрації 20 вересня 1989 року, у зв?язку з вибуттям до Республіки Білорусь (а.с.25).

За інформацією завідувача сектору з питань громадянства УДМС у Волинській області за базами даних реєстру ЄІАС УМП ДМС України та обліками УДМС у Волинській області, ОСОБА_2 не значиться. З питань набуття громадянства України чи документування паспортом громадянина України, ОСОБА_1 не звертався (а.с.27).

На підставі вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про недоведеність заявником ОСОБА_1 належними та допустимими доказами факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

За викладених обставин суд повністю відмовляє в задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, судові витрати понесені заявником на підставі п. 7 ч. ст. 294 ЦПК України відносить за її рахунок.

Керуючись ст. ст. 4, 263-265, 293, 294, 315 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про встановлення факту постійного проживання особи на території України відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, , адреса: 43025, м. Луцьк, вул. Градний Узвіз, буд.4.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк