У Х В А Л А

16 січня 2024 року

місто Київ

справа № 760/3541/21

провадження № 61-18606ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Пророка В. В.

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Казака Кирила Ігоровича на постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, третя особа - Первинна профспілкова організація «Інженерно-технічних фахівців», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення із займаної посади, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Посилався на те, що 11 червня 2020 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справі № 359/490/20 визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства обслуговування повітряного руху України № 1279/о від 18 грудня 2019 року про його звільнення з посади начальника служби інформаційних технологій Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на підставі пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України (далі- КЗпП України).

12 червня 2020 року наказом № 611/о на підставі зазначеного судового рішення його поновлено на роботі на посаді начальника служби інформаційних технологій Державного підприємства обслуговування повітряного руху України з 18 листопада 2019 року.

15 червня 2020 року він отримав попередження від 12 червня 2020 року

№ 1-23.2.2/6794/20 про скорочення його посади з 11 вересня 2020 року разом з переліком вакантних посад станом на 12 червня 2020 року. Перелік не містив жодної керівної посади в управлінні чи апараті управління відповідача, на яку він міг претендувати відповідно до його кваліфікації та досвіду.

Вказував, що 03 грудня 2020 року наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України № 1124 введено в дію оновлену організаційну структуру підприємства та від 31 грудня 2020 року наказом

№ 1237 затверджено новий штатний розпис підрозділів головного підприємства, згідно з яким у відповідача з`явилися нові вакантні посади, зокрема, заступник начальника Управління з питань розвитку та підтримки систем та мереж, начальник відділу корпоративних мереж Управління. Однак, жодна з вакантних посад у новому штатному розписі йому запропонована не була.

12 січня 2021 року наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України № 22/о його звільнено з посади начальника служби інформаційних технологій Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

За період з 12 червня 2020 року до 12 січня 2021 року він двічі отримав перелік вакантних посад станом на 12 червня та 29 вересня 2020 року. Обидва переліки не містили керівних вакантних посад, на які він міг претендувати відповідно до свого досвіду та кваліфікації.

Йому не були запропоновані усі посади на підприємстві, які були вакантними, що є порушенням статті 49-2 КЗпП України.

Зазначив що за період з 12 червня 2020 року до 12 січня 2021 року відповідач здійснив низку переведень на керівні посади, а саме начальника відділу підтримки користувачів Управління, начальника відділу розвитку та підтримки інфраструктурних сервісів Управління, адміністративного директора без проведення встановленого процесу відбору кандидатів. За відсутності оприлюднених повідомлень про вакансію він був позбавлений можливості подати заяву на переведення на одну з них та взяти участь у відборі кандидатів.

Відповідач проігнорував його кваліфікацію та досвід позивача, оскільки він має безперервний 33 річний стаж роботи у сфері авіаційного транспорту та 28-річний стаж роботи на підприємстві, є почесним працівником та ветераном підприємства, а тому має переважне право на залишення на роботі.

Звільнення здійснено всупереч позиції первинної профспілкової організації та з порушенням статті 43 КЗпП України.

За таких обставин позивач просив: визнати незаконним та скасувати наказ

№ 22/о від 12 січня 2021 року Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про звільнення з посади начальника служби інформаційних технологій Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України; стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України середній заробіток за час вимушеного прогулу.

19 листопада 2021 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ від 12 січня 2021 року № 22/о Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника служби інформаційних технологій Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу

з 12 січня до 19 листопада 2021 року в сумі 418 508,64 грн.

Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 908,00 грн судового збору, 25 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

03 листопада 2022 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2021 року в частині вирішення вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено шляхом викладення у такій редакції: стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь

ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 січня

до 19 листопада 2021 року в сумі 609 327,32 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення Солом`янського районного суду м. Києва

від 19 листопада 2021 року залишено без змін.

14 червня 2023 року постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, справу в зазначеній частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

21 листопада 2023 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України задоволено частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 19 листопада

2021 року в частині вирішення вимог про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та в частині стягнення витрат на правничу допомогу змінено, стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 січня 2021 року до 19 листопада

2021 року в розмірі 370 650, 72 грн та витрати на правову допомогу за розгляд справи у суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій у розмірі 63 871, 50 грн.

Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь держави 5 636, 67 грн судового збору за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції.

27 грудня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Казак К. І. через систему «Електронний Суд»звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року. Просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку та витрат на правничу допомогу змінити, стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 12 січня до 19 листопада 2021 року в розмірі 609 327,32 грн та витрати на правову допомогу за розгляд справи у суді касаційної інстанцій у розмірі 15 000,00 грн.

Верховний Суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

За вимогами частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

22 листопада 2023 року Рішенням Конституційного Суду України № 10-р(II)/2023 пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним).

Конституційний Суд України керувався тим, що у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ЦПК України (абзац четвертий пункту 7.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України

від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Конституційний Суд України наголосив, що унормування процесуальних відносин у спосіб визначення в ЦПК України підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року

№ 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Установлений у пункті 2частини третьої статті 389 ЦПК України такий «фільтр» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, як малозначність справи, не є непереборною перешкодою для доступу особи до суду касаційної інстанції. Тому пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження у малозначних справах (абзац третій пункту 7.10 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

22 листопада 2023 року у Рішенні Конституційного Суду України № 10-р(II)/2023 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), пункти 1 та 5 частини шостої статті 19 ЦПК України. Разом з тим вказаним рішенням не визнано неконституційними пункти 2, 3, 4 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (частина четверта статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини четвертої 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ, що виникають з трудових відносин.

З аналізу наведених норм ЦПК України можна зробити висновок, що касаційному перегляду не підлягають справи, передбачені пунктами 2, 3, 4 частини шостої статті 19 ЦПК України, та справи з ціною позову до двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому перевірці підлягає наявність саме цих підстав.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною.

Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»); значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково.

Предметом касаційного оскарження є спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 609 327,32 грн, з яких апеляційний суд стягнув на користь позивача 370 650,72 грн.

У касаційній скарзі заявник не мотивує розгляд справи в касаційному суді з підстав винятковості значення справи для нього, як учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Доводи касаційної скарги не містять посилання на суспільний інтерес у вирішенні трудового спору та на необхідність у формуванні чи суперечливість у практиці застосування судами статей 50, 56, 235 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, а стосуються питання оцінки доказів судами попередніх інстанцій.

Верховний Суд враховує предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, судову практику у такій категорії справ та вважає, що справа є незначної складності і не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України, та відсутні підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд не вбачає обставин, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, могли би бути переглянуті в касаційному порядку.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Такий висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Представник ОСОБА_1 - адвокат Казак К. І. подав касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Казака Кирила Ігоровича на постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, третя особа - Первинна профспілкова організація «Інженерно-технічних фахівців», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення із займаної посади, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

Є. В. Петров

В. В. Пророк