Провадження №: 2-о/336/74/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Запоріжжя 19 січня 2024 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Бублій Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа:ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Просить видати обмежувальний припис стосовно: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому визначити тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 6 (шість) місяців з наступними заборонами:

- заборонити перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити наближатися на відстань ближче 50 метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- заборонити в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи в повному обсязі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

За змістом статті 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Як вбачається із поданої до суду заяви, заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та хворою мамою.

Заінтересована особа, колишній цивільний чоловік заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає за іншою адресою.

Сторони разом не проживать вже близько чотирьох років.

Будинок, де проживає заявниця разом з дітьми належить на праві приватної власності матері заявниці гр. ОСОБА_5 .

Заінтересована особа ОСОБА_2 створив для заявниці неможливі умови проживання у житловому будинку, він систематично вчиняє щодо неї домашнє насильство фізичного та психологічного характеру.

Заінтересована особа ОСОБА_2 постійно приходить за вищезазначеною адресою мешкання заявниці та дітей, б`є в двері, вікна, заходить до будинку в стані алкогольного сп`яніння, поводить себе агресивно, погрожує спалити, побити заявницю, висловлюється на її адресу нецензурною лайкою, принижує. Діти лякаються такої поведінки батька.

Заперечень щодо вказаних обставин від заінтересованої особи не надійшло.

З приводу таких неправомірних дій заінтересованої особи, заявниця неодноразово зверталася до поліції.

Так, 10.07.2023 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя винесена постанова, суддя Зарютін П.В., ЄУН 336/5694/23, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні у відношенні заявника адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень.

19.09.2023 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя винесена постанова, суддею Щасливою О.В., ЄУН 336/9326/23, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні у відношенні заявника адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень.

09.09.2023 року винесено терміновий заборонний припис № 411091 стосовно кривдника ОСОБА_2 , постраждала особа - ОСОБА_1 .

Вказаним заборонним приписом ОСОБА_2 строком на 10 діб заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою від домашнього насильства; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи.

З приводу цього адміністративного правопорушення, Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, суддею Звєздовою Н.С. винесена постанова від 13.11.2023 року, ЄУН 336/10544/23, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень.

Крім того, 01.12.2023 року винесено терміновий заборонний припис № 214299 стосовно кривдника ОСОБА_2 , постраждала особа - ОСОБА_1 .

Вказаним заборонним приписом ОСОБА_2 строком на 10 діб заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою від домашнього насильства; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи.

Крім того, 01.12.2023 року винесено терміновий заборонний припис № 272197 стосовно кривдника ОСОБА_2 , постраждала особа - син заявника ОСОБА_4 , 2017 р.н.

Вказаним заборонним приписом ОСОБА_2 строком на 10 діб заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою від домашнього насильства; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи.

Незважаючи на заходи профілактичного впливу, кривдник своєї поведінки не змінює, а тому заявниця змушена була звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У статті 27 Конституції України зазначено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Україна, як кожна держава учасниця, що ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, взяла на себе негативні та позитивні зобов`язання щодо забезпечення прав і свобод, викладених у Конвенції та протоколах до неї. Це означає, що з одного боку держава зобов`язується утримуватися від порушень прав і свобод людини через дії своїх повноважних осіб (негативні зобов`язання), а з іншого охороняти права і свободи людини від порушення їх з боку приватних осіб (позитивні зобов`язання).

Згідно з визнаними Україною міжнародними стандартами насильство в сім`ї виступає грубим порушенням прав людини і посягає на основні соціальні цінності життя людини, честь та гідність, недоторканність та безпеку, власність та приватне життя, а також на право дітей на виховання у сімейному середовищі.

Базовим нормативно-правовим актом, що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Так, згідно положеннями ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до п. 7 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, серед яких: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Верховний Суд у постанові від 05.09.2019 у справі № 756/3859/19 зазначив, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису.

Згідно зі ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство щодо ОСОБА_1 , а тому заявниця, яка є жертвою такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Щодо вимоги заявника про заборону наближатися на відстань ближче 50 метрів до місця її роботи, інших місць частого відвідування суд вважає необхідним відмовити, оскільки заявник не повідомила суду ані про місце її роботи, ані про інші місці частого її відвідування.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 12, 81, 263-265, 268, 273, 315-316, 319, 350-5, 350-6 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Задовольнити частково заявуОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа:ОСОБА_2 .

Видати обмежувальний припис стосовноОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яким строком на 6 (шість) місяців визначити наступні заходи тимчасового обмеження його прав, а саме:

- заборонити перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити наближатися на відстань ближче 50 метрів до місць проживання (перебування) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- заборонити в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині заяви відмовити.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Копію рішення суду вручити учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після його проголошення. Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копію рішення суду надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя П.В. Зарютін