ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/3931/20

Провадження № 22-ц/4820/163/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2023 року (суддя Козак О.В.).

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

В лютому 2020 року АТ «Ідея Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначалось, що 18.02.2016 між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №V04.981.75879, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 27780 грн, зі сплатою 0,0010% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується видатковими касовими (меморіальними) ордерами. Відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки, комісію, та інші платежі за кредитним договором. Останній платіж боржником здійснено 22.02.2017.

Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 15.01.2020 становить 29985,74 грн, з яких: основний борг - 12567,31 грн; прострочений борг - 9711,72 грн; прострочені проценти - 0,57 грн; пеня за несвоєчасне погашення платежів - 6106,14 грн.

09.01.2018 банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, проте, відповідач у встановлений строк зобов`язання за кредитним договором не виконав, з огляду на що 27.02.2018 за заявою АТ «Ідея Банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий напис за №337 про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, включаючи витрати на вчинення останнього.

Однак, в подальшому вище вказаний виконавчий напис нотаріуса в судовому порядку за позовом відповідача з формальних підстав визнано таким, що не підлягає виконанню, про що свідчить постанова Хмельницького апеляційного суду від 05.09.2019 у справі №686/19351/18. Разом з тим, вказане жодним чином не спростовує заборгованості відповідача за кредитним договором чи право вимоги АТ «Ідея Банк» за ним.

З врахуванням наведеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 29985,74 грн та судовий збір в розмірі 2102 грн., що сплачений при поданні позовної заяви.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором №V04.981.75879 від 18.02.2016 станом на 15.01.2020 в сумі 28382, 77 грн., з яких: 12567,21 грн. основний борг; 9711,72 грн. прострочений борг; 0,57 грн. прострочені відсотки; 6103, 17 грн. пені. В задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» 1989,54 грн судового збору. Стягнуто з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 251,45 грн. - витрат на професійну правничу допомогу та 367,24 грн. - витрат на проведення експертизи.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що оскаржуване рішення суду ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Вказує, що умовами кредитного договору від 18.02.2016 не визначено, що надані у кредит грошові кошти банк має право самостійно спрямовувати на погашення кредитного договору №Р23.981.73048 від 18.10.2013. Не містять й матеріали справи будь-яких документів на підтвердження його волевиявлення витратити отримані у кредит кошти на погашення заборгованості по кредитному договору №P23.981.73048 від 18.10.2013.

Зазначає, що уклавши кредитний договір №P23.981.73048 від 18 жовтня 2013 року та кредитний договір №?04.981.75879 від 18.02.2016 банк ігноруючи умови договорів видав кошти у кредит, самовільно використавши кошти для погашення заборгованості по кредитним договорами без погодження із відповідачем.

Зазначає, що банк навмисно нарахував відповідачу більшу відсоткову ставку на строковий кредит і комісію, незаконно стягнув з нього кошти при видачі готівки із каси, також невідомі нарахування на кредитні кошти страхових платежів, всі ці недоліки потягнули за собою зменшення тіла кредиту та збільшення залишку кредитних коштів, в кінцевому підсумку нарахування пені та штрафи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 18.02.2016 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №V04.981.75879, згідно якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в розмірі 27780 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) і комісіями згідно з умовами цього договору (а.с.6-7 т.1).

Відповідно до п. 1.2.,1.3 договору, банк надає кредит у день підписання даного договору, строком на 84 місяців. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок. За користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 0,0010% річних від залишкової суми кредиту.

Банк відкриває Позичальнику банківський поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні в рамках проекту послуг «БПР «Стартовий», що обслуговується на умовах Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (п.1.8 договору)

Згідно п.п.2.1, 2.2 договору, позичальник повертає кредит разом процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 84 щомісячних внесках включно до 18 дня/числа кожного місяця згідно Графіку щомісячних внесків за кредитним договором.

Позичальник доручає банку здійснювати договірне списання банком з будь-яких рахунків позичальника в ПАТ «Ідея Банк» грошових коштів, в розмірі існуючої простроченої заборгованості по кредиту, нарахованими відсотками, комісіями, неустойками (штраф, пеня). Таке договірне списання може здійснюватися банком на підставі цього договору будь-яку кількість разів.

Згідно п.4.2 договору, банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості, відшкодування збитків, а позичальник зобов`язаний на вимогу банку достроково виконати вказані грошові зобов`язання в т.ч. у разі якщо позичальник порушив терміни сплати поточних місячних внесків більш ніж на 1 календарний місяць.

Згідно меморіального ордеру № V04.981.75 від 18.02.2016, банк виконав свої зобов`язання за вказаним кредитним договором та перерахував на кредитний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 27780 грн (а.с.12 т.1).

Відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 18.02.2016 №V04.981.75879, у зв`язку з чим, в нього станом на 15.01.2020 виникла заборгованість в сумі: основний борг-12567,31; прострочений борг-9711,72; прострочені проценти - 0,57; пеня за несвоєчасне погашення платежів -6106,14; загальна заборгованість - 29985,74 грн відповідно до розрахунку наданого позивачем (а.с.16 т.1).

09.01.2018 банком на адресу відповідача ( АДРЕСА_1 ) направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, вих.№12.4.2/V04.981.758.79 (а.с. 17-18 т.1).

27.02.2018 за заявою АТ «Ідея Банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис за №337 про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 18.02.2016 №V04.981.75879, включаючи витрати за його вчинення (а.с. 23 т.1).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.06.2019 в справі №686/19351/18 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. від 27.02.2018, зареєстрований в реєстрі за № 337.

Згідно виписки по рахунку ОСОБА_1 19.02.2016 кошти в сумі 27759,62 грн було перераховано на погашення кредиту №Р23.981.73048 від 18.10.2013, а 19.10.2016 кошти в сумі 20,38 грн були стягнуті на погашення заборгованості за кредитним договором від 18.02.2016 №V04.981.75879 (а.с.157 т.1).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №3136/21-26/687-689/22-26 від 14.03.2022, заборгованості по кредитному договору №M54.981.71630 від 18 жовтня 2012 року та кредитному договору №P23.981.73048 від 18 жовтня 2013 року немає, так як сума видана по кредитному договору №P23.981.73048 від 18 жовтня 2013 року погасила заборгованість по кредитному договору №M54.981.71630 від 18 жовтня 2012 року, а сума видана по кредитному договору №V04.981.75879 від 18 лютого 2016 року погасила заборгованість по кредитному договору №P23.981.73048 від 18 жовтня 2013 року. Станом на 15 січня 2020 року розмір заборгованості по кредитному договору №V04.981.75879 від 18 лютого 2016 року становить 28382,88 грн: основний борг - 12567,31 грн; прострочений борг - 9711,72 грн; прострочені відсотки - 0,68 грн; пеня - 6103,17 грн.

Визначення штрафів не входить до компетенції експерта-економіста. Застосування строку позовної давності по кожній із складових заборгованості по Кредитному договору від 18 лютого 2016 року не входить до компетенції експерта-економіста.

Нарахування відсотків на кредитному договору №M54.981.71630 від 18.10.2012 здійснюється на суму 17063 грн. Нарахування відсотків по кредитному договору №P23.981.73048 від 18 жовтня 2013 року здійснюється, на суму 20000 грн. Нарахування відсотків по кредитному договору №V04.981.75879 від 18.02.2016 здійснюється на суму 27780 грн (а.с. 2-18 т.2).

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Частково задовольняючи позов суд виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконав зобов`язання, взяті на себе відповідно до кредитного договору №V04.981.75879 від 18.02.2016, то з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість станом на 15.01.2020 року в розмірі 28382 грн 77 коп., яка складається з: основного боргу 12567,21 грн; простроченого боргу 9711,72 грн; прострочених відсотків 0,57 грн, пені 6103,17 грн.

Такий висновок суду, на думку колегії суддів, відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, щодо того, що банк без погодження з позивальником самовільно використав кошти для погашення заборгованості по кредитним договорам від 18.10.2012 та від18.10.2013 з таких підстав.

Відповідно до пункту 2.2. кредитного договору №P23.981.73048 від 18 жовтня 2013, позичальник доручає банку здійснювати договірне списання банком з будь-яких рахунків позичальника в ПАТ «Ідея Банк» грошових коштів, в розмірі існуючої простроченої заборгованості по кредиту, нарахованими відсотками, комісіями, неустойками (штраф, пеня). Таке договірне списання може здійснюватися банком на підставі цього договору будь-яку кількість разів.

Аналогічне положення договору містить кредитний договір №V04.981.75879 від 18 лютого 2016 року.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положеннями статті 1051 ЦК України визначено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Зазначений висновок узгоджується з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідачем ОСОБА_1 не оспорено кредитний договір №V04.981.75879 від 18 лютого 2016 року.

Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст. 81 ЦПК України).

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч.1 ст. 84 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно встановив правовідносини, що склалися, дослідив і надав правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам і доводам сторін.

Визначаючи розмір заборгованості, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо безпідставного списання коштів у розмірі 27759,62 грн на погашення заборгованості за кредитним договором №P23.981.73048 від 18 жовтня 2013 року.

Разом з тим, відповідачем на спростування заборгованості за кредитним договором №V04.981.75879 від 18 лютого 2016 року належних та допустимих доказів не надано.

Посилання скаржника на те, що він не погоджується з висновком експерта №3136/21-26/687-689/22-26 від 14.03.2022 апеляційний суд не бере до уваги, оскільки належних і допустимих доказів на спростування висновку експерта надано не було.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 01 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай