Справа №201/8463/23
Провадження № 2/201/387/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Покопцевої Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа Служба у справах дітей Одеської міської ради) про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 24.07.2023р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа Служба у справах дітей Одеської міської ради) про визначення місця проживання дитини (а.с. № 4-5).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 26.07.2023р. відкрито провадження по справі, призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання. Цією ж ухвалою від Служби у справах дітей Одеської міської ради було витребувано висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини (а.с.№15).

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 12.12.2015р., у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Сімейні відносини з чоловіком не склалися, в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа № 522/17172/23 про розірвання шлюбі між сторонами. Також рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16.05.2023р. у справі № 522/6398/23 з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 стягнуті аліменти. Позивачка по тексту позову зазначала, що вони з відповідачем не можуть дійти згоди стосовно спілкування з сином, оскільки батько дитини намагається усунути її від спілкування з сином, висловлює погрози стосовно того, що вивезе сина за межі України аби припинити спілкування сина з матір`ю. Вона ж, зі своєї сторони, не чинить відповідачу перешкод у спілкуванні з сином.

Позивачка, посилаючись на положення ст.ст.141, 150, 160, 161 СК України, просила задовольнити позовні вимоги та визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю.

Сторони (їх представники), а також представник третьої особи в судове засідання 22.01.2024р. не з`явилися, про дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Позивачка в заявах до суду від 04.10.2023р., 14.11.2023р. та 21.11.2023р. підтримала позовні вимоги, просила справу розглядати за її відсутності (а.с. № 25-26, 44-45, 57).

Відповідач ОСОБА_2 в підготовчі засідання, які призначалися судом на 14.11.2023р., 29.11.2023р. та 20.12.2023р., а також в судове засідання 22.01.2024р., неодноразово не з`являвся, повідомлявся судом про дати розгляду справи судом шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами з повідомленнями за місцем реєстрації, яке підтверджено відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру від 26.07.2023р. (а.с. № 14), втім до суду поверталися конверти з позначками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. №18, 32, 61, 77).

Крім того, про дату розгляду справи відповідач повідомлявся шляхом направлення sms-повідомлень, які були останнім завчасно отримані (а.с. № 22, 35, 52, 64).

Про дати підготовчих засідань та судового засідання 22.01.2024р. відповідач також був повідомлений ще і шляхом розміщення оголошень на сайті «Судова влада України» (а.с. №37, 55, 65, 73).

Отже, у відповідності до положень ч.ч. 7, 11 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином у відповідності до вимог ЦПК України про дати судових засідань.

Відповідач про причини неявки в підготовчі та судове засідання суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надіслав, також не скористався своїм правом на подачу відзиву на позов в порядку ст. 178 ЦПК України.

Представника третьої особи - Служба у справах дітей Одеської міської ради в підготовчі засідання та судове засідання 22.01.2024р. не з`явився, повідомлявся судом про дати розгляду справи судом належним чином, про що в матеріалах справи наявні підтвердження (а.с. № 21,36,67,75).

З урахуванням заяв позивачки від 04.10.2023р., 14.11.2023р. та 21.11.2023р., неодноразової неявки відповідача та представника третьої особи при належному повідомлені у відповідності до вимог ЦПК України про дати підготовчих та судового засідань, суд у відповідності до положень ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалив рішення в судовому засіданні 22.01.2024р. за відсутності обох сторін та представника третьої особи та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Підстав для ухвалення у справі заочного рішення суду немає, оскільки відсутня сукупність умов, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки ні по тексту позову, ні по тексту заяв до суду від 04.10.2023р., 14.11.2023р. та 21.11.2023р. позивачка не дала згоду на ухвалення заочного рішення суду (а.с. № 4-5, 25-26, 44-45, 57).

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.12.2015р. до 09.10.2023р. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.09.2023р. у справі № 522/17172/23, рішення набрало законної сили 09.10.2023р. (а.с. № 9, 78-79).

Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 05.05.2016р. Жовтневим районним у місті Дніпропетровську ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровської області (а.с. № 8).

Син сторін у справі станом на дату ухвалення рішення суду 22.01.2024р. є неповнолітнім.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16.05.2023р. у справі № 522/6398/23 з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частини від усіх доходів боржника, але не менше ніж 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом, а саме з 07.03.2023р. до досягнення дитиною повноліття (а.с. № 80-81).

Доказів пред`явлення до виконання виконавчого листа у цивільній справі № 522/6398/23 позивачка суду не надала ні одночасно з пред`явленням позову, ні на вимогу суду від 14.11.2023р., яку вона отримала 20.11.2023р. (а.с. № 47, 56).

За твердженнями позивачки, вони з відповідачем не можуть дійти згоди стосовно спілкування з сином, оскільки батько дитини намагається усунути її від спілкування з сином, висловлює погрози стосовно того, що вивезе сина за межі України аби припинити спілкування сина з матір`ю. Вона ж, зі своєї сторони, не чинить відповідачу перешкод у спілкуванні з сином.

Саме з цих підстав позивачка просила задовольнити її позовні вимоги та визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, суд зазначає, що відсутні підстави для задоволення цих позовних вимог з огляду на таке.

Стаття 51 Конституції України гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічна норма міститься також у ч. 6 ст. 7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братися до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08.07.2003р., «Цаунеггер проти Німеччини» від 03.12.2009р.).

Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов`язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України ).

Частина 3 ст. 160 СК України передбачає, що у випадку, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно із ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що сину сторін у справі ОСОБА_6 виповнилося 17 років, отже він не є малолітньою дитиною, стосовно якої батьки у відповідності до положень ч.1 ст. 161 СК України можуть вирішувати питання про визначення місця його проживання в органі опіки та піклування або судом, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

У відповідності з частин 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Поза увагою суду не може залишитися той факт, що у цій цивільній справі відсутній висновок органу опіки та піклування.

Так, з відповіді в.о. начальника Служби у справах дітей Одеської міської ради Якименко Л. від 01.11.2023р. за № 06/12292 вбачається, що підстав для підготовки такого висновку немає через те, що між батьками відсутній спір, оскільки батьком дитини визнано той факт, що син знаходиться на утриманні та вихованні матері (а.с. № 39-40).

За вищезазначеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, судові витрати, які були понесені нею по оплаті судового збору при подачі позову у розмірі 1 073грн. 60 коп. відносяться на її рахунок (а.с. № 3).

На підставі викладеного, керуючись ч.4, 5 ст. 19, ст. 141, ч.3 ст. 160, ст. 161 СК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа Служба у справах дітей Одеської міської ради) про визначення місця проживання дитини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.