1Справа № 335/1962/23 4-с/335/5/2024

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Воробйова А.В., за участі секретаря судового засідання Колесник Д.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу Сівюк ОСОБА_1 в особі представника адвоката Волошиної Євгенії Вячеславівни на постанову заступника начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) Соколенко Світлани Миколаївни від 21.07.2023 року про зупинення виконавчих дій за виконавчим провадженням ВП №73648478,

ВСТАНОВИВ:

09.01.2024 року Сів ОСОБА_2 в особі представника адвоката Волошиної Є.В. звернувся до суду зі скаргою на постанову заступника начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) Соколенко С. М. від 21.07.2023 2023 року про зупинення виконавчих дій за виконавчим провадженням ВП №73648478

В обґрунтування скарги зазначала, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/1962/23 позовні вимоги ОСОБА_3 (далі стягувач, заявник) до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (далі боржник, АТ «ЗАлК») задоволені, з АТ «ЗАлК» на користь ОСОБА_3 стягнуто заборгованість із заробітної плати у загальному розмірі 18407,34 грн.

Після набрання рішенням законної сили стягувачеві за його заявою було видано виконавчі листи, які заявник пред`явив до примусового виконання до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Відділ ДВС).

30.12.2023 року заявник отримав постанову від 21.12.2023 заступника начальника Відділу ДВС Соколенко С.М. про відкриття виконавчого провадження ВП №73648478. Також, разом з постановою про відкриття виконавчого провадження було направлено постанову від 21.12.2023 року про зупинення вчинення виконавчих дій за ВП№73648478 з посиланням на положення пункту 12 частини 1 статті 34, статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 VIII (підстава Наказ Фонду державного майна України від 06.01.2021 №5«Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2021 році». Продовжено у 2023 році).

Стягувач наголошує на тому, що зупиненням виконавчих дій державним виконавцем порушені законні права та інтереси заявника, за захистом яких він звернувся до суду. Вказує, що у спірних правовідносинах втручання держави у право на працю та право на мирне володіння майном здійснюється з порушенням принципу верховенства права та є непропорційним меті втручання.

Згідно з додатком № 1 до Наказу Фонду державного майна України «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2022 році» №1 від 04.01.2022 (Перелік державних пакетів акцій (часток) господарських товариств та інших господарських організацій і підприємств, заснованих на базі об`єднання майна різних форм власності) належний державі пакет акцій АТ «ЗАлК» в розмірі 68,0095% статутного капіталу включено в перелік об`єктів, що підлягають приватизації в 2022 році. Дійсно, приватизацію державного пакета акцій АТ «ЗАлК» дотепер не завершено.

Однак, вказаний пакет акцій боржника насправді включається до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, починаючи з 2018 року, і щоразу відповідне роздержавлення не відбувається та переноситься на наступний рік, що є надмірною тривалістю цього процесу. Зупинення вчинення виконавчих дій у даному випадку може тривати невизначений період часу, що порушує право стягувача на виконання судового рішення та отримання за цим рішенням заборгованості по заробітній платі.

Вважає, що усунення порушених прав заявника можливо шляхом зобов`язання державного виконавця скасувати незаконні постанови, що матиме наслідком відновлення виконавчих дій аж до повного виконання рішення.

Посилаючись на викладене, заявник просив визнати неправомірною постанову заступника начальника Відділу ДВС Соколенко С.М. від 21.07.2023 про зупинення виконавчих дій за виконавчими провадженнями ВП №73648478, зобов`язати державного виконавця Відділу ДВС скасувати вказану постанову та поновити вказане виконавче провадження.

Суб`єкт оскарження та боржник зі скаргою АТ «ЗАлК не погодились, надіслали відзив та заперечення на дану скаргу.

Так, у відзиві на скаргу заступник начальника Відділу ДВС Соколенко С.М. зазначала, що на виконанні у Відділі ДВС перебуває зведене виконавче провадження ВП № 70849359 щодо стягнення з АТ «ЗАлК» заборгованості на користь юридичних та фізичних осіб. Станом на 19.01.2024 до складу зведеного виконавчого провадження входять 155 виконавчих проваджень на загальну суму боргу 196280449 грн. За всіма виконавчими провадженнями, що входять до складу зведеного виконавчого провадження винесено постанови про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі п. 12 ч. 1, ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до наказу Фонду державного майна України № 810 від 18.06.2018 «Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 27.03.2018 № 447 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2018 році» внесено пропозицію ПАТ «ЗАлК», . Наказом цього Фонду № 978 від 02.09.2022 «Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 04.01.2022 № 1 «Про затвердження об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації із змінами» продовжено приватизацію АТ «ЗАлК». У зв`язку із викладеним, 21.12.2023 за виконавчим провадженням №73648478 винесено постанови про зупинення вчинення виконавчих дій. Отже, дії державного виконавця є законними та відповідають Закону України «Про виконавче провадження».

З наведених підстав просив у задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.

У запереченнях на скаргу представник боржника АТ «ЗАлК» також просив відмовити у задоволенні скарги з аналогічних підстав.

У судовому засіданні представник стягувача адвокат Волошина Є.В. скаргу підтримала, просила скаргу задовольнити з підстав, що викладені в ній.

Суб`єкт оскарження заступник начальника Відділу ДВС Соколенко С.М. у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялась належним чином, у відзиві просила провести розгляд скарги за її відсутності та в задоволенні скарги відмовити повністю.

Представник боржника у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях на скаргу. Просив скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення представника стягувача, заперечення представника боржника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та зміст спірних правовідносин.

рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/1962/23 позовні вимоги ОСОБА_3 (далі стягувач, заявник) до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (далі боржник, АТ «ЗАлК») задоволені, з АТ «ЗАлК» на користь ОСОБА_3 стягнуто заборгованість із заробітної плати у загальному розмірі 18407,34 грн.

Після набрання рішенням законної сили стягувачеві за його заявою було видано виконавчі листи, які заявник пред`явив до примусового виконання до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Відділ ДВС).

30.12.2023 року заявник отримав постанову від 21.12.2023 заступника начальника Відділу ДВС Соколенко С.М. про відкриття виконавчого провадження ВП №73648478. Також, разом з постановою про відкриття виконавчого провадження було направлено постанову від 21.12.2023 року про зупинення вчинення виконавчих дій за ВП№73648478 з посиланням на положення пункту 12 частини 1 статті 34, статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 VIII (підстава Наказ Фонду державного майна України від 06.01.2021 №5«Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2021 році». Продовжено у 2023 році).

Разом із тим, заперечуючи проти задоволення скарги, заступник начальника Відділу ДВС Соколенко С.М. не надала суду копії вищезазначеного Наказу, а також доказів, що приватизація АТ «ЗАлК» наразі не завершена. У оскаржуваній постанові взагалі відсутнє посилання на будь-який нормативний акт, який регламентує продовження приватизації АТ «ЗАлК» у 2023 році.

Відповідно до частини 1 статті 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження».

В силу приписів ст. 19 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен вчиняти виконавчі дії не лише з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження», а й відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.

Отже, дії органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень регламентовані не тільки Законом України «Про виконавче провадження», а й іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Положеннями ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, засад верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності.

Підстави та порядок зупинення вчинення виконавчих дій визначено статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, зокрема, включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації (п. 12 ч. 1 ст. 34 вказаного Закону).

Посилаючись на дану обставину, заступником начальника Відділу ДВС Соколенко С.М. винесені оскаржувані постанови про зупинення вчинення виконавчих дій.

Водночас, гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлюються Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI.

Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та особливості їх виконання (ч. 1 ст. 1 цього Закону), саме цим Законом затверджено порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою.

Відповідно до частини 1 ст. 2 цього Закону, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державне підприємство. Виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Таким чином державний виконавець зобов`язаний враховувати і норми Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», у зв`язку із чим є необґрунтованим посилання представника боржника у запереченнях на скаргу на те, що цей Закон не застосовується у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно із ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зупинення вчинення виконавчих дій порушує основоположні права стягувача на виконання судового рішення та отримання за цим рішенням заробітної плати.

Згідно ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованою Україною 04.08.1961, Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Зазначені положення Конвенції узгоджуються з положеннями Конституції України та прийнятим на їх виконання спеціальним законодавством.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї та практику практики Європейського суду з прав людини як джерело права.

При цьому, в силу вимог ч. 8 ст. 10 ЦПК України норми міжнародного договору, яким є вищезазначена Конвенція, мають пріоритет над національним законодавством у разі невідповідності правового акта міжнародному договору.

Стаття 1 Протоколу 1 Конвенції проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) визначено три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

У контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції майном є заробітна плата, а також присуджені судом виплати.

Неспроможність державних органів надати заявнику майно, присуджене йому згідно з остаточним рішенням суду, становить втручання, несумісне з гарантіями, закріпленими в пункті 1 статті 1 Першого протоколу(рішення у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002, «Войтенко проти України» від 29.06.2004).

За таких обставин, суд доходить висновку, що втручання держави у право на мирне володіння майном стягувача у даному випадку здійснюється не на підставі закону та є непропорційним меті втручання, якою, вочевидь є запобігання знецінення активів підприємств, що підлягають приватизації, що не було враховано державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови.

Також суд враховує і критерій якості закону як складову верховенства права, та складову першого критерію правомірності втручання, адже згадана у п. 12 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» підстави визначає, що виконавець зупиняє виконавчі дії у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.

Проте із наведеної норми не є зрозумілим, в якому випадку зупиняються виконавчі дії - у разі включення кредитора, чи все ж таки боржника до переліку об`єктів приватизації; чи є підставами для зупинення те, що підприємство вже було включено у цей перелік на час відкриття виконавчого провадження (як в даному випадку ще з 2018 року).

Встановлено, що АТ «ЗАЛК» знаходиться в Додатку 6 (перелік державних пакетів акцій (часток) господарських товариств та інших господарських організацій і підприємств, заснованих на базі об`єднання майна різних форм власності, приватизацію яких розпочато в 2018-2019 роках) до наказу Фонду державного майн України від28.12.2019 № 1574, як об`єкт малої приватизації, що підлягає приватизації в 2020 році.

У 2021 році АТ «ЗАЛК» також увійшло у перелік майна, об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у цьому році (Додаток 1 до наказу Фонду державного майн України від06.01.2021 № 5).

Згідно з додатком № 1 до Наказу Фонду державного майна України «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2022 році» № 1 від 04.01.2022 (Перелік державних пакетів акцій (часток) господарських товариств та інших господарських організацій і підприємств, заснованих на базі об`єднання майна різних форм власності) належний державі пакет акцій АТ «ЗАлК» в розмірі 68,0095% статутного капіталу включено в перелік об`єктів, що підлягають приватизації в 2022 році.

Проте, як зазначено судом вище, суб`єктом оскарження не надано відповідного Наказу вказаного Фонду про те, що АТ «ЗАлК» включений до переліку об`єктів, що підлягають приватизації у 2023 році, а отже наявність підстав для зупинення виконавчих дій суб`єктом оскарження взагалі не доведена.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, суд визнає неправомірними постанови заступника начальника Відділу ДВС Соколенко С.М. від 21.07.2023 про зупинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 73648478 та зобов`язати суб`єкта оскарження поновити порушені права стягувача шляхом поновлення виконавчого провадження ВП № 73648478

Водночас, суд вважає вимоги скарги про зобов`язання державного виконавця скасувати постанови про зупинення виконавчих дій такими, що не ґрунтуються на Законі України «Про виконавче провадження» та вимогах ч. 2 ст. 451 ЦПК України.

Так, спірні постанови про зупинення виконавчих дій прийняті заступником начальника Відділу ДВС, а тому відсутні підстави для зобов`язання будь-якого іншого державного виконавця скасовувати ці постанови. Крім того, ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено повноваження начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, скарга підлягає задоволенню частково шляхом визнання неправомірною постанову заступника начальника Відділу ДВС Соколенко С.М. від 2.12.2023 про зупинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №73648478 та зобов`язання суб`єкта оскарження поновити порушені права стягувача шляхом поновлення виконавчого провадження ВП №736484

Керуючись ст.ст. 260, 261, 354, 450, 451, 453 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу Сівюк ОСОБА_1 в особі представника адвоката Волошиної Євгенії Вячеславівни задовольнити частково.

Визнати неправомірною постанову заступника начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) Соколенко Світлани Миколаївни від 21.12.2023 року про зупинення виконавчих дій за виконавчим провадженням ВП №73648478.

Зобов`язати заступника начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) Соколенко Світлану Миколаївну поновити виконавче провадження ВП №73648478.

У задоволенні іншої частини вимог скарги - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 24.01.2024 року.

Суддя А.В. Воробйов