КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 939/1981/22 Головуючий у суді першої інстанції - Унятицький Д.Є.
Номер провадження № 22-ц/824/6251/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 19 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на оплату комунальних послуг, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2022 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат на оплату комунальних послуг, з урахуванням уточнених позовних вимог, який мотивував тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 він разом із сестрою ОСОБА_2 являються спадкоємцями та співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Позивач вказав, що рішенням Бородянського районного суду Київської області від 03 серпня 2020 року вказана квартира АДРЕСА_1 була розділена між позивачем і відповідачем й в користування ОСОБА_2 виділено житлову кімнату № НОМЕР_1 площею 11,3 кв.м., в його користуванні залишено кімнату №3 площею 14,2 кв.м., всі підсобні приміщення залишені у їх спільному користуванні.

Також ОСОБА_1 зазначає, що в кінці вересня 2020 року в ЖКП між ним та його сестрою були розділили рахунки за комунальні послуги, відповідно до площі квартири, а інші платежі повинні сплачуватися обома співвласниками.

Так, позивач вказує, що в період з березня по грудень 2020 року він сплатив за комунальні послуги 1433,29 грн + 500 грн квартплата, опалення 13 402,50 грн, газопостачання 186,52 грн, користування газом 1423,77 грн, водопостачання 612 грн + 503,99 грн + 500 грн, електропостачання 6162,70 грн, всього на суму 24 724,77 грн, з яких частина становить 13 169,54 грн.

ОСОБА_1 мотивує вимоги там, що ОСОБА_2 участі в оплаті житлово-комунальних послуг не брала і не бере, а на його прохання і претензії з приводу вказаної оплати та відшкодування платежів, сплачених за неї, не реагує і сплачувати відмовляється. Оскільки квартира АДРЕСА_1 являється його та ОСОБА_2 спільною частковою власністю, власники зобов`язані відповідно до своїх часток (площі) брати участь в оплаті житлово-комунальних послуг.

Таким чином, оскільки відповідачка не бажає вирішити спір добровільно, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати по оплаті комунальних послуг у розмірі 13 169,95 грн, витрати по сплаті судового збору та надання правничої допомоги.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 19 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату комунальних послуг в розмірі 3 309,91 грн та судові витрати в розмірі 992,40 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що судом першої інстанції не було враховано, що до розподілу рахунків по квартирі між ним та відповідачкою, всі витрати по комунальним послугам були сплачені саме позивачем. Вказано, що за період з лютого по вересень 2020 року, поки в суді слухалась справа №939/622/20, позивач сплачував всі комунальні послуги як до ЖКП, що підтверджується квитанціями про нарахування та оплату, так і за опалення квартири спочатку централізоване по квітень 2021 року, так і з 2021 року за електропостачання квартири після припинення централізованого теплопостачання. Так як квартира з листопада 2021 року повністю переведена на електроопалення, то відповідачка також повинна частково оплачувати опалення загальної площі квартири.

Доводами апеляційної скарги також є те, що відповідачка по справі в судовому засідання в суді першої інстанції визнала факт того, що з жовтня 2021 року вона проводила ремонт своєї кімнати, вибила вікно й проводила його заміну, що, на думку апелянта, свідчить про користування електроенергією та водою, а тому витрати на вказані комунальні послуги також підлягають частковому відшкодуванню відповідачкою по справі. ОСОБА_1 також посилається на те, що у зв`язку із ремонтними роботи відповідачки, його дочка з дитиною з 05 жовтня 2021 року переїхали проживати на орендовану квартиру.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Бородянського районного суду Київської області від 19 вересня 2023 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

25 грудня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_2 , відповідно до якого остання вважає, що оскаржуване по справі судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування. У відзиві відповідачка наголошує, що відсутні правові підстави для стягнення з неї на користь позивача по справі витрат по оплаті електропостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення, оскільки вона своєю частиною квартири не користувалась й зазначені послуги не отримувала, належних і допустимих доказів споживання нею вказаних послуг до суду першої інстанції надано не було. Відповідачка наголошує, що квартирою користуються діти та онука позивача по справі й користувались опаленням вказаної квартири електричними конвекторами. Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановив, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ОСОБА_1 та його сестра ОСОБА_2 успадкували квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.11).

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 03 серпня 2020 року визначений порядок користування квартирою АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 в користування виділено житлову кімнату № НОМЕР_1 площею 11,3 кв.м., ОСОБА_1 - житлову кімнату АДРЕСА_2 площею 14,2 кв.м.; коридор, санвузол, комору, кухню, лоджію - залишено у їх спільному користуванні (а.с.12-14).

У вересні 2020 року рахунок за комунальні послуги розділений на два особові рахунки (о/р НОМЕР_2 - ОСОБА_2 , о/р 2811 - ОСОБА_1 ), що підтверджується інформаційною довідкою КО БСР «Благоустрій-Бородянка» від 02 лютого 2023 року (а.с.78).

З лютого по вересень 2020 року відповідачем сплачено за надані комунальні послуги до ЖКП 1433,29 грн, за тепловодопостачання позивачем сплачено 5000 грн (платежами 25.02.2020 (а.с.22), 17.03.2020 (а.с.23), 22.10.2020 (а.с.26)) та 22 січня 2022 року за тепловодопостачання позивачем сплачено 5402,50 грн (а.с.25), за користування водою 612 грн та 503,99 грн, за постачання газу до грудня 2021 року 186,52 грн, за використаний об`єм газу 1423,77 грн, за використану електроенергію по серпень 2021 року, по лічильнику 5285,82 грн, що підтверджується копіями наданих квитанцій (а.с.19-55).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , мотивував своє рішення тим, що зазначена квартира належить позивачу та відповідачці, яка у вказаній квартирі не проживає, то відповідачка зобов`язана нести витрати, пов`язані з утриманням квартири (опалення, газопостачання (доставка), квартирна плата). В рішенні вказано, що позивач стверджує, що з лютого по вересень 2020 року за надані комунальні послуги ним сплачено до ЖКП 1433,29 грн та 186,52 грн за постачання (доставку) газу, що визнається відповідачкою. Тому, оскільки відповідачка позов в цій частині визнає, суд вважав за необхідне стягнути з неї на користь позивача вказаних платежів. Також позивач стверджує, що за вказаний період за опалення ним сплачено 13 402,29 грн, на підтвердження зазначених обставин надав квитанцій на суму 5 000 гривень за період з лютого по жовтень 2020 року, та на суму 5 402 гривні сплачену 22 січня 2022 року. Суд вказав, що оскільки відповідачкою визнається сума сплачена за опалення у розмірі 5 000 гривень, яка підтверджена відповідними квитанціями (а.с.22, 23, 26), решта суми належними і допустимими доказами не підтверджена, то підстав для задоволення позову в частині стягнення коштів за опалення, які перевищують 5 000 гривень не вбачається. Суд не прийняв до уваги квитанцію про оплату від 22 січня 2022 року за тепловодопостачання на суму 5 402,50 грн (а.с.25), оскільки цей платіж здійснено 22 січня 2022 року, після спливу тривалого терміну протягом якого опалення квартири не відбувалось, а КП «Бородянкатепловодопостачання» надавало послуги лише з постачання холодної води та водовідведення, таким чином, відсутні підстави вважати, що це відбулась оплата теплопостачання, а не заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення за період до січня 2022 року.

Крім того, судом також було зазначено, що не вбачається підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідачки витрат по оплаті електропостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення, оскільки відповідачка своєю частиною квартири не користувалась, зазначені послуги не отримувала, належних і допустимих доказів споживання нею вказаних послуг суду не надано.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.

Згідно із статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

З наведеної норми вбачається, що в разі доведеності одним із співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у чому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов`язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов`язку, особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Так, матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 та його сестра ОСОБА_2 успадкували квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом й кожному із них належить по частини вказаної квартири (а.с.11).

Таким чином, позивач та відповідач в силу вимог статей 322, 360 ЦК України зобов`язанні утримувати майно та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 травня 2019 року у справі №712/10644/16 (провадження № 61-21983св18).

Відповідно до положень п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Положення статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) роз`яснює, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Апеляційний суд враховує, що відповідачкою по справі було частково визнано позовні вимоги, а саме у розмірі: 2 500 грн (1/2 частина від 5 000 грн) за опалення; 93,26 грн (1/2 частина від 186,52 грн) за послуги з постачання газу; 716,65 грн (1/2 частина від 1 433,30 грн) борг по квартплаті. Загальний розмір визнаних позовних вимог становить 3 309,91 грн.

Дослідивши матеріали справи апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив як необґрунтовані позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідачки на користь позивача грошових коштів за оплату з постачання води та водовідведення, за електроенергію, газопостачання, оскільки позивачем не було доведено належними і допустимими доказами факту користування відповідачкою вказаними послугами.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачкою по справі було надано Акт щодо місця проживання ОСОБА_2 від 24 жовтня 2022 року, який складено в присутності ОСОБА_4 (кв. АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 (кв. АДРЕСА_4 ), про те, що за адресою АДРЕСА_5 ОСОБА_2 не проживає, а проживають її співвласники квартири ОСОБА_6 зі своєю родиною. Вказаний акт засвідчено також депутатом селищної ради та тимчасово виконуючим обов`язки селищного голови (а.с.68).

Крім того, в суді першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_5 , яка підтвердила, що відповідачка та члени її сім`ї не проживали і не проживають у спірній квартирі, квартирою користується ОСОБА_1 та його донька з чоловіком.

Факт користування квартирою донькою позивача по справі підтверджується також апелянтом у поданій апеляційній скарзі.

Вказані вище обставини не були спростовані позивачем по справі, а тому спростовують заявлені позовні вимоги в цій частині до відповідачки по справі й задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції також обґрунтовано не взяв до увагу надану позивачем квитанцію про сплату від 22 січня 2022 року за тепловодопостачання на суму 5402,50 грн (а.с.25), оскільки цей платіж здійснено 22 січня 2022 року, після спливу тривалого терміну протягом якого опалення квартири не відбувалось, а КП "Бородянкатепловодопостачання" надавало послуги лише з постачання холодної води та водовідведення, таким чином, відсутні підстави вважати, що це відбулась оплата теплопостачання, а не заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення за період до січня 2022 року. Також апеляційний суд зауважує, що вказаний платіж здійснено вже після розділення рахунків позивача та відповідача, а відповідачка по справі заперечує факт, що вона просила позивача здійснювати оплату замість неї за комунальні послуги на вказану суму.

Враховуючи зазначене, правомірним є висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 19 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Текст постанови складено 31 січня 2024 року.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв