КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №761/30885/21 Головуючий у 1 інстанції: Фролової І.В.

Провадження №22-ц/824/810/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

01 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Шебуєвої В.А.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

У своїй позовній заяві просила суд у порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки ЗАЗ Vida, 2012 року випуску, № кузова: НОМЕР_1 , та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію належної частки у спільному майні у розмірі половини вартості майна (автомобіль марки ЗАЗ Vida, 2012 року випуску, № кузова: НОМЕР_1 ), а саме 80 660 (вісімдесят тисяч шістсот шістдесят) гривень 00 копійок.

Позовну заяву обґрунтувала тим, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб 15 вересня 1990 року Радянським РАГС м. Києва за актовим записом № 509. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року по справі № 761/2533/20 шлюб було розірвано. У шлюбі на спільні кошти у 2012 році було придбано автомобіль ЗАЗ VIDA, 2012 р.в., № куз. НОМЕР_1 , який наразі зареєстрований на праві власності за відповідачем, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в порядку встановленому законодавством. В досудовому порядку вирішити спір не вдалось.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2023 року в позовну заяву ОСОБА_2 - задоволено.

У порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки ЗАЗ Vida, 2012 року випуску, № кузова: НОМЕР_1 .

У порядку поділу майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію належної частки у спільному майні у розмірі половини вартості майна (автомобіль марки ЗАЗ Vida, 2012 року випуску, № кузова: НОМЕР_1 ), а саме 80 660, 00 грн.

Задовольняючи позовну заяву суд першої інстанції дійшов висновків, що майно, яке просить поділити позивач у межах заявлених вимог, є спільною сумісною власністю подружжя, а заявлені вимоги за позовом є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на неправильне застосуванням судом норм матеріального права в зв`язку з чим позовні вимоги залишилися невирішеними.

Вказує, що суд першої інстанції використав звіт який він вважає неналежним доказом так як оцінку було проведено з порушеннями та в супереч Методиці товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів Наказ Міністерства юстиції України, від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

Зазначає, що не було проведено огляд автомобіля, а відповідно до договору купівлі-продажу № 8047/2022/3471283 від 22.10.2022 він продав автомобіль за 100 000 грн.

Просив при поділі майна подружжя врахувати не звіт, а поділити фактично отримані кошти від продажу.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

14 серпня 2023 року на електронну адресу суду представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Єрмаком О.В. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скарну залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

7 вересня 2023 року на електронну адресу суду представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Єрмаком О.В. подано додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скарну залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та вирішити питання про розподіл витрат.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано сторонами, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб 15 вересня 1990 року Радянським РАГС м. Києва за актовим записом № 509.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року у справі № 761/2533/20 шлюб між сторонами було розірвано.

У шлюбі на спільні кошти у 2012 році було придбано автомобіль ЗАЗ VIDA, 2012 р.в., № куз. НОМЕР_1 , який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 , що підтверджується копією відповіді на адвокатський запит від Головного сервісного центру МВС № 31/952аз від 02.07.2021 р.

Відповідно до Звіту про оцінку майна від 30.07.2021 p., виконавець ТОВ «Бюро Полекс» (об`єкт оцінки: легковий - седан - В ЗАЗ VIDA, номер кузову НОМЕР_1 ), оціночна вартість автомобіля становить 161 320 грн.

22 жовтня 2022 року ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу 8047/2022/3471283 від 22.10.2022 та продав спірний автомобіль за 100 000,00 гривень.

Оскільки відповідачем не було надано спірний автомобіль для здійснення оцінки, використано відомості, зазначені у Звіті про оцінку майна від 30.07.2021 p., зі змісту якого вбачається, що оціночна вартість автомобіля становить 161 320 гривень 00 копійок. Стороною відповідача вказаний звіт не оскаржувався.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши тавивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суд першої інстанції.

За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те що звіт на підставі якого було поділено майно є неналежним доказом, так як оцінку було проведено з порушеннями та в супереч Методиці товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів Наказ Міністерства юстиції України, від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вірно визначив розмір грошової компенсації, правильно взяв до уваги звіт автотоварознавчого дослідження, наданий позивачем, з якого вбачається, що вартість автомобіля станом на 15 грудня 2020 року становить 161 320 грн.

Відповідачу було надано можливість подати звіт, однак відповідачем було укладено договір купівлі-продажу 8047/2022/3471283 від 22.10.2022, за змістом яким відповідач продав спірний автомобіль за 100 000,00 гривень. Спірний автомобіль надано не було надано для огляду при здійсненні оцінки, суд використовує відомості, зазначені у Звіті про оцінку майна від 30.07.2021 p., зі змісту якого вбачається, що оціночна вартість автомобіля становить 161 320 гривень 00 копійок.

Згідно статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (перше речення абзацу 2 частини 1 статті 71 Кодексу).

Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (друга статті 71 Сімейного кодексу України).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.

Положеннями частин 4, 5 статті 71 СК України передбачено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 369/7613/17, від 09 червня 2021 року в справі № 523/15462/16-ц, від 14 квітня 2021 року в справі № 127/7830/17 наголошується: «... вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку та застосував норми матеріального права (статті 69, 70, 71 СК України, стаття 372 ЦК України), які регулюють дані правовідносини.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У справі «Белле проти Франції» (пункт 36 рішення від 04 грудня 1995 року, заява № 23805/94) ЄСПЛ констатував, що факт отримання доступу до національних засобів судового захисту лише для позначення чиїхось дій як такі, що заборонені діючим законом, не завжди задовольняє вимоги стаггі 6 Конвенції. Рівень доступу до суду, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Конвенція покликана гарантувати не теоретичні й ілюзорні, а практичні та ефективні права (пункт 34 рішення ЄСГІЛ у справі «Метыоз проти Сполученого Королівства» від 18 лютого 1999 року, заява № 24833/94).

У справі «Мултіплекс проти Хорватії» (друге речення пункту 45 рішення від 10 липня 2003 року, заява № 58112/00) та у справі «Кутіч проти Хорватії» (друге речения абзацу 3 пункту 25 рішення від 01 березня 2002 року, заява № 48778/99), де ЄСПЛ чітко вказав, що право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й отримати вирішення спору судом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що необхідно в порядку поділу спільного майна подружжя - визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки ЗАЗ Vida, 2012 року випуску, № кузова: НОМЕР_1 , та у порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію належної частки у спільному майні у розмірі половини вартості майна (автомобіль марки ЗАЗ Vida, 2012 року випуску, № кузова: НОМЕР_1 ), а саме 80 660 (вісімдесят тисяч шістсот шістдесят) гривень 00 копійок.

8 вересня 2023 року на електронну адресу суду представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Єрмаком О.В. подано заяву про вирішити питання про розподіл витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Верховний Суд у постанові від 31 травня 2023 року у справі № 757/13974/21-ц вказав, що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога надавалася саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Єрмак О.В. просив на користь позивача стягнути понесені витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000 грн.

На підтвердження зазначених витрат, понесених адвокат Єрмак О.В. надав: договір б/н від 26 липня 2023 року про надання правничої допомоги, акт виконаних робіт від 8 вересня 2023 року; квитанцію до прибуткового касового ордеру від 26 липня 2023 року; ордер на надання правничої (правової допомоги) серії АА № 1092493 від 31 липня 2023 року.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу надано детальний опис робіт (наданих послуг).

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи в апеляційній інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення року - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), судові витрати на професійну правничу допомогу пов`язані з розглядом справи №761/30885/21 у Київському апеляційному суді у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

В.А. Шебуєва