КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5379/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопаркінг-Сервіс 1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

установив:

У жовтні 2022 року ТОВ «Автопаркінг-Сервіс 1» звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 03 серпня 2020 року відповідачу була надіслана пропозиція укласти договір №03-08-20-3,3а,33/ЛУ7Б про надання послуг, відповідно до умов якого, позивач зобов`язувався надавати послуги по утриманню будівлі і споруд, у тому числі, машиномісць №3 рівня «3», №3а рівня «3», розташованих в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_1 , послуг по забезпеченню пропускного режиму (у тому числі, з використанням систем контролю та управління доступом) до паркінгу, здійснення функцій управління, а відповідач, у свою чергу, прийняв умови обслуговування та зобов`язувався щомісячно оплачувати вартість послуг позивача у розмірі 490 грн. за одне паркомісце, всього за два паркомісця - 980 грн.

Відповідно до додаткової угоди від 01 липня2021 року до договору №03-08-20-3,3а,33/ЛУ7Б від 03 серпня 2020 року розмір щомісячної плати за надання послуг становить 770 грн. за обслуговування одного машиномісця.

Разом за два машиномісця - 1540 грн.

Відповідач отримувала послуги по утриманню будівлі і споруд, проте зобов`язання щодо своєчасної оплати за надані послуги у повному обсязі виконані не були, у зв`язку із чим, утворилась заборгованість, яка станом на 01 жовтня 2022 року становить 93750 грн.

Також на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивачем нараховано інфляційну складову боргу у розмірі 7557,46 грн., три проценти річних у розмірі 1894,13 грн. та пеню у розмірі 2742,16 грн.

Просило суд, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території у розмірі 93750 грн. (основний борг), інфляційну складову боргу у розмірі 7557,46 грн., три проценти річних у розмірі 1894,13 грн., пеню у розмірі 2742,16 грн., та судовий збір.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року, вказаний вище позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Автопаркінг-Сервіс 1» заборгованість за надані послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території за період з 01 серпня 2019 року по 01 жовтня 2022 року у розмірі 93750 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ««Автопаркінг-Сервіс 1» за період з 01 серпня 2019 року по 01 жовтня 2022 року інфляційну складову боргу у розмірі 7557,46 грн., три проценти річних у розмірі 1894,13 грн., пеню у розмірі 2742,45 грн. та судовий збір у розмірі 2481 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що жодних листів (пропозицій, договорів, додаткових угод) від позивача не отримувала.

Вказує, що опис, який міститься в матеріалах справи, що підтверджує нібито направлення їй додаткової угоди є підробленим.

З даного опису вбачається, що отримувач листа та його адреса були не вписані в опис, не надруковані в описі, а видрукувані на окремому папірці.

Вказаний опис не містить підпису відправника, з нього не вбачається наявність поштового штемпеля, дата поштового штемпеля та трек номер згідно інформації ПАТ «Укрпошта» - не зареєстровано в системі.

Більше того, позивачем до позову не додано доказів здійснення розрахунків з оператором поштового зв`язку (фіскальний чек, накладна) та доказів отримання нею (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення) або повернення листа (довідка про причини повернення листа, яка приклеюється до листа та повертається відправнику) який начебто відправлявся їй.

Разом з тим, з витягу Реєстру територіальних громад м. Києва вбачається, що вона за вказаною адресою не зареєстрована.

Наголошує, що позивач в позові заявляє період стягнення з 01 серпня 2019 року по 01 жовтня 2022 року, але в розрахунку заборгованості додає нарахування, які були здійснені поза межами даного періоду, що є незаконним.

Таким чином, позивачем до позову долучено некоректні та незаконні розрахунки, до суми позову додано суму, яка не входить в період нарахування заборгованості та нараховано заборгованість з пропущеним строком позовної давності.

Також вказує, що нарахування та стягнення штрафних санкцій за прострочення сплати вартості житлово-комунальних послуг, які заявлені позивачем, взагалі відсутні.

Просила суд, апеляційну скаргу задовольнити, рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що 03 серпня 2020 року ТОВ ««Автопаркінг-Сервіс 1» надіслало ОСОБА_1 пропозицію укласти договір №03-08-20-3,3а,33/ЛУ7Б про надання послуг, відповідно до умов якого, виконавець зобов`язувався надавати послуги по утриманню будівлі і споруд, у тому числі, машиномісць №3 рівня «3», № 3а рівня «3», розташованих в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_1 , послуг по забезпеченню пропускного режиму (у тому числі, з використанням систем контролю та управління доступом) до паркінгу, здійснення функцій управління, а власник зобов`язувався виконувати умови Договору належним чином та оплачувати послуги в порядку та на умовах, визначених Договором.

Відповідно до п. 2.1. Договору, виконавець зобов`язується забезпечити умови для безперешкодного доступу до машиномісця власника, осіб та транспортного (транспортних) засобу (засобів), які мають право доступу до паркінгу, інформацію про яких внесено до Додатку № 1 до Договору в порядку, передбаченому Договором; виконувати комплекс робіт по утриманню паркінгу в належному технічному і санітарному стані; забезпечувати пропускний режим до паркінгу в порядку, передбаченому Договором; забезпечувати Власнику безперешкодний доступ до машиномісця; вчасно укладати договори з постачальниками енергії, води, комунальними та сервісними службами та здійснювати взаєморозрахунки з ними; вчасно оповіщати Власника про необхідність виконання поточного і капітального ремонту машиномісця; виконувати капітальний і поточний ремонт машиномісця за рахунок Власника з попереднім узгодженням порядку виконання таких робіт і їх вартості.

Як визначено у п. п. 2.2.4. Договору, власник зобов`язується вчасно сплачувати виконавцеві платежі, передбачені цим Договором.

Згідно п. п. 4.1., 4.2. Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Сторони домовилися про застосування авансової системи оплати послуг. Платежі по авансовій системі вносяться за один місяць.

Як визначено у п. 4.8. Договору, розмір щомісячної плати за надання послуг (частка власника у витратах) на дату укладення цього Договору становить 490 грн. Всього за два паркомісця - 980 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 7.1. Договору, Сторони домовилися, що умови цього Договору, відповідно до ст. 631 ЦК України, розповсюджуються на відносини по наданню зазначених в Договорі послуг, які виникли між сторонами з моменту виникнення права власності та Договір діє до 01 серпня 2023 року.

Відповідно до додаткової угоди від 01 липня 2021 року до договору №03-08-20-3,3а,33/ЛУ7Б від 03 серпня 2020 року Сторони погодили, що розмір щомісячної плати за надання послуг становить 770 грн. за обслуговування одного машиномісця. Разом за два машиномісця - 1540 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надала належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження оплати послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території у визначеному чинним законодавством розмірі.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За змістом норми ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

При цьому, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує (ч. 4 цієї статі).

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 322 ЦК України).

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що ОСОБА_1 у договорі від 03 серпня 2020 року вказана як власник паркомісць, в той же час доказів зазначених доводів суду не надає.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

У відповідності до норм ст.ст. 202, 205 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Статтею 639 ЦК України, передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.

Частинами 1, 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

В той же час, позивач, посилаючись на те, що отримавши пропозицію укласти договір №03-08-20-3,3а/ЛУ7Б від 03 серпня 2019 року про надання послуг, ОСОБА_1 не надала жодних заперечень щодо цього.

Разом з тим, позивачем не надано до суду доказів того, що відповідач отримала дану пропозицію.

В матеріалах справи наявний лише опис, який на думку позивача підтверджує отримання відповідачем вказаної вище пропозиції укласти договір про надання послуг та додаткової угоди, проте відсутні будь-які інші докази на підтвердження направлення ОСОБА_1 зазначених документів, а саме: платіжного документа про направлення на адресу позивача відповідного поштового відправлення, рекомендоване повідомлення про вручення такого поштового відправлення відповідачу або про повернення зазначеного листа з відміткою про причину такого повернення.

Таким чином, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про доведеність позовних вимог та наявність правових підстав, щодо стягнення заборгованості з відповідача за послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території.

Враховуючи, що інші позовні вимоги, щодо стягнення з ОСОБА_1 індексу інфляції, 3% річних та пені, є похідними від вимоги про стягнення основної суми боргу, колегія суддів також приходить до висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення.

Викладені у рішенні висновки не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови у позові.

При подачі апеляційної скарги відповідачем було сплачено судовий збір у розмірі 3721,50 грн.

За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу було задоволено, рішення суду скасовано та ухвалене нове про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому з позивача ТОВ ««Автопаркінг-Сервіс 1» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3721,50 грн.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопаркінг-Сервіс 1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопаркінг-Сервіс 1» (адреса: 02095, м. Київ, А. Ахматової, буд. 3, )на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 721,50 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба