18.01.2024 227/1120/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Притуляка С.А.

за участю секретаря судового засідання Коверченковій М.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля заяву стягувача Державної судової адміністрації України про видачу дублікату виконавчого листа, позивач ОСОБА_1 , відповідач (боржник) ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

Представник стягувача ДСА України звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із заявою про видачу дублікату виконавчого листа. В обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25.06.2019 року у справі № 227/1120/19 з ОСОБА_2 стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. Судом було видано виконавчий лист, який направлено на виконання до органу Державної виконавчої служби, одна до теперішнього часу рішення суду в цій частині не виконано. Згідно листа Мангушсько-Нікольського відділу ДВС у Маріупольському районі Донецької області від 19.09.2023 року на примусовому виконанні відділу перебував виконавчий документ № 227/1120/19 про стягнення з ОСОБА_2 судового збору в розмірі 768,40 грн. 22.03.2021 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану та скеровано разом з виконавчим документом до суду. Як вбачається з довідки Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27.09.2023 року в матеріалах справи № 227/1120/19 відсутній виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 судового збору в розмірі 768,40 грн. та постанова державного виконавця від 22.03.2021 року про повернення виконавчого документа, тобто його було втрачено при пересилці. Представник заявника просить суд видати дублікат виконавчого листа по справі № 227/1120/19 про стягнення судового збору та поновити строк пред`явлення його до виконання.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином. Представник заявника в заяві просив розглянути справу без його участі. Від інших учасників жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не надходило.

У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до п.п. 17.4 п. 17 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Судом встановлено, що заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25.06.2019 року було стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 21.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Також стягнуто на користь держави з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім гривень ) 40 копійок. (а.с.30-31)

29.07.2019 року виконавчий лист по справі № 227/1120/19 про стягнення з ОСОБА_2 судового збору у розмірі 768,40 грн. було направлено на виконання до Нікольського районного відділу державної виконавчої служби. (а.с.36)

Згідно копії листа Мангушсько-Нікольського відділу державної виконавчої служби у Маріупольському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.09.2023 року вбачається, що в за даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні перебував виконавчий документ № 227/1190/19 у відношенні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про стягнення судового збору в розмірі 768,40 грн. 22.03.2021 року головним державним виконавцем Відділу, було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану за п. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» та скеровано разом з виконавчим документом до суду. Надати більш детальну інформацію за виконавчими провадженнями не має можливості, у зв`язку з тим, що всі виконавчі провадження Мангушського ВДВС у Маріупольському районі Донецької області СМУМЮ та Нікольського ВДВС у Маріупольському районі Донецької області СМУМЮ інші документи перебувають за місцем реєстрації відділу, що на даний час є тимчасово окупованою територією України. (а.с.95-97)

Згідно довідки Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27.09.2023 року в матеріалах справи № 227/1120/19 відсутні виконавчий лист № 227/1120/19 про стягнення з боржника ОСОБА_2 судового збору на користь держави в розмірі 768,40 грн. та постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувану № 64473607 від 22.03.2021 року. (а.с.100)

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Відповідно до статті 129-1Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пункт 1 статті 6 Конвенції, серед іншого, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України», по. 15729/07, від 05.07.2012).

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, заява №18357/91, п.40 зазначається, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справі «Іванов проти України», заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

Також, у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі «Продан проти Молдови» суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішення залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

У рішенні по справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року зазначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява про видачу дубліката виконавчого листа є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Заявлені вимоги щодо поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання також підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання.

Згідно ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення. Заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк. Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Таким чином, враховуючи, що виконавчий лист було втрачено з причини втрати його під час пересилці до стягувача, а також з причини проведення антитерористичної операції на території Донецької області, суд приходить до висновку про те, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання було пропущено заявником з поважних причин, у зв`язку з чим вказаний строк підлягає поновленню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 258-261, 446, пп.17.4 п. 17 Перехідних положень ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву Державної судової адміністрації України про видачу дублікату виконавчого листа, позивач ОСОБА_1 , відповідач (боржник) ОСОБА_2 задовольнити.

Видати стягувачу Державній судовій адміністрації України дублікат виконавчого листа по справі № 227/1120/19 про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім гривень) 40 копійок.

Поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання щодо стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім гривень) 40 копійок.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України.

Суддя С.А. Притуляк

18.01.2024