Провадження № 2/466/266/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2024року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Свірідової В.В.

при секретарі Мошовській М.-О.П.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Левицького І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в спрощеному позовному провадженні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,-

встановив:

27.12.2022 Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна», яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Електриків,29А, звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про відшкодування шкоди, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» завдані збитки в порядку регресу в розмірі 7463,72грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2481,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 06.09.2018 між ОСОБА_4 та Акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №УА/0187442 відносно транспортного засобу Nissan д.н.з. НОМЕР_1 .

22.06.2019 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Nissan д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу Mercedes д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) відповідач порушив правила дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» потерпілій особі ОСОБА_4 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 12855,00грн.

ТДВ «СТДВ «Глобус», де застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача ОСОБА_2 , здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 5463,28грн.

На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача різницю у виплаті страхового відшкодування в розмірі 7463,72грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 02.02.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання (а.с.25).

В судовому засіданні представник позивача АТ «СК «Країна» Хаєцька О.С. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Левицький І.М. позовні вимоги не визнали та заперечили проти їх задоволення, покликаючись на мотиви викладені у відзиві на позовну заяву(а.с.29-30), та письмових запереченнях (а.с.95-96), які долучено до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення відповідача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

27.02.2023 відповідач ОСОБА_2 подав на адресу суду заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінеитом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 установлено карантин з 12.03.2020 на усій території України, який продовжено Постановами Кабінету Мністрів України до 30.04.2023.

Позивачем було подано позов в період дії карантину, а тому застосуванні строку позовної давності слід відмовити.

В судовому засіданні встановлено, що 06.09.2018 між ОСОБА_4 та Акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №УА/0187442 відносно транспортного засобу Nissan д.н.з. НОМЕР_1 .

22.06.2019 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Nissan д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу Mercedes д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) відповідач порушив правила дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Згідно вимог ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Mercedes д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 була застрахована у ТДВ «СТДВ «Голобус» на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № АК8153780.

09 липня 2019 до позивача звернувся водій транспортного засобу - автомобіля Nissan д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 із заявою про настання страхового випадку по договору страхування (а.с.8).

Відповідно до рахунку-фактури ФОП ОСОБА_5 №Я-00000220 від 08.07.2019 розмір матеріального збитку, спричиненого пошкодженням транспортного засобу Nissan д.н.з. НОМЕР_1 складає 12 855,00грн. (а.с.13).

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

В подальшому, позивачем на підставі платіжного доручення №12728 від 31 липня 2019 року та страхового акту № 03/54624/2.1.5.1 від 30 липня 2019року, було нараховано та здійснено страхове відшкодування у розмірі 12 855,00гривень (а.с.14, 15).

Так, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Mercedes д.н.з. НОМЕР_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТДВ «СТДВ «Глобус» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК8153780 та остання здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 5463,28грн.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов`язані: вжити заходів для невідкладеного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди (п.33.1.2).

Статтею 38 цього ж Закону встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умови визначених у підпунктах 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Таким чином, з викладеного вбачається, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних ОСОБА_6 у результаті ДТП збитків, є страховик відповідача ТДВ «СТДВ «Глобус».

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (пункт 72).

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України від 9 лютого 2012 року № 4391-VI «Про страхування» шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування (пункт 62).

Таким чином, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» та відмову у задоволенні позову.

Враховуючи, що суд дійшов обґрунтованих висновків, щодо відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», то з урахуванням положень статті 141 ЦПК України, відшкодування судового збору, у разі відмови у позові не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

у задоволенні позову Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди відмовити.

Позивач: Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна», , місце знаходження за адресою: м. Київ, вул. Електриків,29А.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 16.01.2024.

Суддя В. В. Свірідова