Провадження №2-з/521/29/24
УХВАЛА

18 січня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Роїк Д.Я.

за участю секретаря Каліної П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору нікчемним, стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2023 року ОСОБА_3 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору нікчемним, стягнення заборгованості.

Разом із позовною заявою представник позивача подала заяву про забезпечення позову, в якій просила суд:

Накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), а саме на 9/10 частини будинку за адресою: АДРЕСА_2 ( загальна площа 32,9кв.м);

Накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), а саме на 1/6 частини будинку за адресою: АДРЕСА_3 ( площа 10,07 кв.м)

Накласти арешт та заборонити ОСОБА_2 , а також будь-яким іншим особам, відчуження в будь-який спосіб транспортного засобу марки: Daihatsu Sirion , 2007 року випуску, об?єм двигуна 1298 куб.см., що зареєстровано за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 );

Заборонити суб?єктам, уповноваженим на вчинення реєстраційних дії, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, будь-якого іншого обтяження та інше) відносно вищевказаного нерухомого майна та транспортного засобу до набрання рішенням по справі законної сили.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача зазначила, що 27.11.2021 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено Договір №40/3/2 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна (далі - Договір). За даним Договором, позивачем придбано майнові права на квартиру АДРЕСА_4 .

На виконання даного Договору позивачем було передано ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 10000$, що станом на день підписання договору за курсом НБУ еквівалентно 270150 грн.

Згідно п. 18 Договору, дата здачі в експлуатацію об?єкта нерухомості визначено -весна 2023 року.

Проте до весни 2023 року, об`єкт нерухомості не побудовано та не здано в експлуатацію.

У жовтні 2023 року, прибувши на земельну ділянку, де мало б здійснюватися будівництво об`єкту, позивач виявила, що жодних будівельних робіт відповідачем не здійснено, будь-які будівельні роботи не ведуться, що свідчить про відсутність зі сторони відповідача будь-яких дій, спрямованих на належне виконання нею умов Договору.

При цьому, до цього часу, позивач неодноразово зверталась до відповідача в телефонних розмовах та переписках в менеджерах з питаннями щодо стану будівництва, однак остання постійно вводила її в оману та казала, що роботи здійснюються, однак будівництво буде закінчено пізніше.

З відповіді на адвокатський запит від Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, позивач дізналась, що в Реєстрі будівельної діяльності інформація щодо видачі документів дозвільного/декларативного характеру на об?єкт за адресою: АДРЕСА_5 - відсутня. При цьому, до Управління не надходили та Управлінням не реєструвались документи дозвільного/декларативного характеру прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту за вищезазначеною адресою.

Окрім того, згідно повідомлення Головного управління Держгеокадастру в Одеській області у листі від 21.11.2023 року та Департаменту земельних ресурсів у листі від 28.11.2023 року, рішення про надання у власність, користування (оренду) земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , Одеською міською радою не приймалось.

Таким чином, представник позивача вважає, що відповідач, укладаючи з позивачем оскаржуваний договір, не отримала належним чином у власність або у користування земельну ділянку, не змінювала її цільове призначення для будівництва та не отримувала від Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради дозвіл на виконання будівельних робіт.

Отже, на думку сторони позивача, зазначені обставини підтверджують незаконність об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_5 , оскільки на момент укладання оскаржуваного Договору, відповідач не мала жодних правових підстав бути замовником будівництва. Проте незважаючи на те, вона ввела в оману позивача щодо наявності всіх дозволів та правомірності використання земельної ділянки під будівництво.

Окрім того, представник позивача вказує, що їй стало відомо про наявність інших ошуканих відповідачем людей, які довірившись останній також, як і позивач, «придбали майнові права» в неіснуючому та незаконному багатоквартирному будинку, що нібито нею буде побудовано.

Отже, враховуючи наявність інших позовів до відповідача про стягнення грошових коштів в порядку реституції (які на разі є і які будуть у майбутньому), що у разі задоволення може утруднити виконання рішення за позовом ОСОБА_3 , представник позивача вважає, що застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача є саме тим заходом, який унеможливить ускладнення чи невиконання рішення суду у разі задоволення або часткового задоволення позову ОСОБА_3 , та забезпечить можливість ефективного захисту її прав або інтересів.

З огляду на зазначене, сторона позивача вважає, що існує об`єктивна загроза, що у разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, заборони його відчуження та реєстраційних дій, істотно буде ускладнено чи унеможливлено ефективний захист або поновлення порушених прав позивача.

Тому представник позивача вважає, що арешт та заборона ОСОБА_4 в будь-який спосіб відчужувати, вчиняти реєстраційні дії відносно вищевказаного майна, будуть адекватними та об`єктивними заходами забезпечення позову та попередять потенційні труднощі у подальшому виконанні рішення.

Відповідно до ч.1 ст.81ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, виходячи з вимог п.3 ч.1 ст.151 ЦПК України, повинна обґрунтувати причини звернення із відповідною заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.81 ЦПК України, обов`язковим є доведення підстав та подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про забезпечення позову судом беруться до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб`єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб`єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції). Таким чином накладення арешту на вказане нерухоме майно позбавить власника можливості користуватися вказаним майном, що є порушенням його прав. Однак не накладення заборони саме на користування майном, жодним чином не вплине на виконання рішення суду.

Диспозиція статей 149-153 ЦПК України, яка дозволяє суду забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно носить оціночний характер судом ризиків заподіяння шкоди інтересам позивача.

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки накладення арешту на майно та інших заходів, про які просить заявник, може обмежити відповідача розпоряджатися майном на власний розсуд, що однозначно завдасть шкоди його правам та інтересам у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Відповідно до ч.1ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно змісту Закону України «Про виконавче провадження» елементами арешту майна є його опис, оголошення заборони розпоряджатися майном, обмеження в праві користування ним або його вилучення у боржника та передача на зберігання іншим особам. Отже, арешт передбачає обмеження в праві користування майном.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів позивача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Заявляючи про необхідність застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на на 9/10 частини будинку за адресою: АДРЕСА_2 ( загальна площа 32,9кв.м); на 1/6 частини будинку за адресою: АДРЕСА_3 ( площа 10,07 кв.м), накласти арешт та заборонити також будь-яким іншим особам, відчуження в будь-який спосіб транспортного засобу марки: Daihatsu Sirion , 2007 року випуску, об?єм двигуна 1298 куб.см., позивачем не враховано, що арешт передбачає не лише заборону реалізації (відчуження) майна, а й заборону користування майном, що на думку суду є невідповідним заходом.

Вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, на підставі чого, суд вважає за необхідне у задоволенні застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на - АДРЕСА_2 ( загальна площа 32,9кв.м); на 1/6 частини будинку за адресою: АДРЕСА_3 ( площа 10,07 кв.м), транспортного засобу марки: Daihatsu Sirion , 2007 року випуску, об?єм двигуна 1298 куб.см.,-відмовити.

Проте, враховуючи, що з матеріалів справи вбачається наявність об`єктивного спору між сторонами та беручи до уваги доводи позивача про забезпечення позову, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача шляхом заборони суб?єктам, уповноваженим на вчинення реєстраційних дії, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, будь-якого іншого обтяження та інше) відносно вищевказаного нерухомого майна до набрання рішенням по справі законної сили.

Таким чином, забезпечення позову у вигляді заборони відчуження відносно вищевказаного нерухомого майна до вирішення справи по суті гарантує фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Суд при постановленні ухвали про заборону відчуження майна враховує принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

При цьому вжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони відчуження вказаного об`єкту нерухомого майна не виключає його з використання, а тому додаткових обмежень крім неможливості його відчуження для відповідача не існує.

Суд звертає увагу, що забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи спірним майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

З огляду на викладені обставини, суд вважає, що захід забезпечення позову у вигляді відчуження нерухомого майна є достатнім для забезпечення виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позовних вимог позивача та виключить можливість обмеження прав відповідача на користування нерухомим майном у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153,353-355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору нікчемним, стягнення заборгованості задовольнити частково.

Заборонити суб?єктам, уповноваженим на вчинення реєстраційних дії, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, будь-якого іншого обтяження та інше) відносно 9/10 частин будинка за адресою АДРЕСА_2 ( загальна площа 32,9кв.м); на 1/6 частини будинку за адресою: АДРЕСА_3 ( площа 10,07 кв.м), транспортного засобу марки: Daihatsu Sirion , 2007 року випуску, об?єм двигуна 1298 куб.см., до набрання рішенням по справі законної сили.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Попередити, що особи, винні у невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену Законом.

Оскарження ухвали суду про забезпечення позову не зупиняє її дії.

Суддя Д.Я. Роїк