СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/903/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Єросова І.Ю., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання права власності в порядку поділу майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 р. адвокат Писаренко М.О., який представляє інтереси позивача звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з вищезазначеним позовом у якому просить визнати за позивачем право особистої власності на майно, а саме, об`єкти житлової нерухомості: квартиру АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.11.2023 р. позовну заяву залишено без руху. Встановлено спосіб усунення недоліків шляхом зазначення відомостей про наявність у представника позивача електронного кабінету та сплати судового збору або надання доказів, що підтверджують обставини звільнення від сплати на підставі п.п. б, в ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

11.01.2024 р. від адвоката Писаренка М.О. надійшла заява про усунення недоліків позову, у якій на підтвердження обставин звільнення від сплати судового збору на підставі п.п. б, в ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та повторно надано копію пенсійного посвідчення ОСОБА_1 та посвідчення дитини-інваліда ОСОБА_3 .

Суддя, ознайомившись із вказаною заявою та доданими до неї матеріалами, доходить наступного висновку.

Як вбачається зі змісту норми ст. 8 Закону України «Про судовий збір», існує три умови, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони та за її клопотанням, може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення (ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір"), зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати (частина друга цієї ж статті):

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Законом України "Про судовий збір" визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх інстанціях у силу закону, який наділяє їх певним статусом, або виходячи із чітко визначеного предмета спору. Цей перелік наведений у ст. 5 зазначеного Закону та є вичерпним.

З аналізу ж ст. 8 Закону України "Про судовий збір" чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію "суд, враховуючи майновий стан сторони, може…", тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в ст. 5, або у справах із предметом спору, не охопленим ст. 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Що ж до самих умов, визначених статтею 8 Закону України "Про судовий збір", то вони диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.

Згідно п. б ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", звільненими від сплати судового збору можуть бути батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів.

Згідно п. в ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", звільненими від сплати судового збору можуть бути одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю.

Аналіз п. б, в ч. 1 ст. 8 вказаного закону свідчить, що ці пункти є взаємовиключними, оскільки перший стосується батьків, тобто осіб, що перебувають (перебували) у шлюбі або дитина була визнана батьком, який не перебуває у шлюбі із матір`ю дитини та які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів. Другий же випадок стосується одинокої матері (батька), яка має дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю.

Із наведеного слідує, що п. б ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" не може бути застосований до особи-позивача, оскільки шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано рішенням суду 10.03.2023 р.

Що стосується п. в ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", то умовою застосування вказаної норми є встановлення судом двох ознак: 1) позивач є одинокою матір`ю; 2) має дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю.

При цьому, термін «одинока матір» на законодавчому рівні не визначено. Проте відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", одинокою матір`ю вважають жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

Для визнання «іншої жінки» одинокою необхідно дві ознаки: вона сама і виховує, і утримує дитину. Факт розлучення не надає автоматично статусу одинокої матері.

Разом із тим, у чинному законодавстві відсутній конкретний перелік документів, які можуть слугувати доказом того, що розлучена жінка виховує дитину самостійно (без батька). За сталою практикою та поясненнями, що випливають із листів Міністерства праці та соціальної політики, зокрема, від 06.07.2006 №247/13/116-06, такими документами можуть бути: рішення суду про позбавлення батька дитини батьківських прав; ухвала суду або постанова слідчого про розшук батька дитини за позовом про стягнення аліментів; акт, складений соціально-побутовою комісією, створеною первинною профспілковою організацією чи будь-якою іншою комісією, утвореною на підприємстві, в якому зі слів сусідів (за наявності їх підписів у акті) підтверджується факт відсутності участі батька у вихованні дитини; довідка зі школи (дитячого садочка) про те, що батько не бере участі у вихованні дитини (не спілкується з вчителями, не забирає дитину додому, не бере участі у батьківських зборах) тощо.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів її самостійного виховання та утримання дитини з інвалідністю, суддя доходить висновку, про неможливість застосування пільги, передбаченої п. в ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Відповідно до ч.3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ч. 5 ст. 185 ЦПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

За наведених вище обставин позовну заяву слід повернути позивачу.

На підставі викладеного, а також керуючись ст. ст.175, 177, 185, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заявуОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання права власності в порядку поділу майна подружжя, повернути позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п"ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п"ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.Ю. Єросова