П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 року м. Київ

Справа №758/2350/22

Апеляційне провадження №22-ц/824/6349/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Анохіна А.М. 21 квітня 2023 року у м. Києві, повний текст рішення складений 23 квітня 2023 року, у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2023 року ПАТ «Київводоканал» звернулось до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 16240,83 грн, 3 % річних в розмірі 584,53 грн, інфляційні витрати в розмірі 1653,57 грн та судові витрати в розмірі 2516,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є власником квартири та отримує комунальні послуги з водопостачання але її вартість не сплачує. Відповідно до розрахунку проведеного з 01 червня 2019 року по 31 грудня 2021 року заборгованість відповідача за спожиті послуги становить 16240,83 грн. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивач на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України має право на компенсацію інфляційних витрат та 3 % річних у заявлених сумах.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21 квітня 2023 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги -задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 16240,83 грн, 3 % річних в розмірі 584,53 грн, інфляційні витрати в розмірі 1653,57 грн, судовий збір в розмірі 2481,00 грн та судові витрати у розмірі 35,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач належним чином виконує договірні зобов`язання шляхом надання відповідачу централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води. Відповідач в свою чергу порушив умови договору щодо повної та своєчасної оплати спожитих послуг в період з 01 червня 2019 року по 31 грудня 2021 року з водопостачання та водовідведення, внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму у розмірі 16240,83 грн, що підтверджується довідкою та розрахунком заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення. Відповідачем не надано до суду доказів в підтвердження того, що нею належним чином виконувалися умови договору, а тому позов підлягає задоволенню.

У зв`язку з простроченням оплати спожитих відповідачем житлово-комунальних послуг заявлені позивачем до стягнення 3 % річних у розмірі 584,53 грн та інфляційні витрати у розмірі 1653,57 грн є обґрунтованими та правомірними.

А тому суд вважав вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в цілому.

Не погодилась із зазначеним рішенням суду відповідач, нею подана апеляційна скарга, в якій вона посилається на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вказує на те, що вона ніколи не проживала і не була зареєстрованою в квартирі, за якою позивачем проведено нарахування заборгованості за комунальні послуги, цю квартиру вона прийняла у спадщину лише 01 квітня 2020 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Відповідач зверталась до позивача з пропозицією вирішення питання в позасудовому порядку, ними складений акт, в якому зафіксовані показники на рівні 0000 куб.м., однак нарахування проведено за постачання холодної води 40,00 куб.м. на місяць. Тому вважає необґрунтованим стягнення з неї заборгованості з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

На підставі вищевикладеного, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги відповідача, вказує на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що позивач ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» є юридичною особою зареєстрованою з 02 червня 1992 року, основним видом діяльності якого є забір, очищення та постачання води, каналізація водовідведення й очищення стічних вод /а.с.11-15/.

05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110(4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» в подальшому перейменованим у Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору, у разі відмови, така відмова має бути оформлена письмова та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг /а.с.10-15/.

Згідно з довідкою позивача від 01 лютого 2022 року № 930/8/8/02-22 у ОСОБА_1 станом на 31 грудня 2021 року обліковується заборгованість за надані послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 16240,83 грн, з яких заборгованість з центрального водопостачання та водовідведення - 16053,37 грн, внески за обслуговування вузла комерційного обліку - 46,62 грн, плата за абонентське обслуговування 140,84 грн /а.с.16/

З розрахунку складеного позивачем вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , розрахована заборгованість з послуг водопостачання та водовідведення за період з 01 червня 2019 року по 31 грудня 2021 року, у розмірі 16053,37 грн, також на суму заборгованості нараховані 3% річних в розмірі 534,53 грн та інфляційні втрати в розмірі1653,57 грн /а.с.17/.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 31 січня 2022 року власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , право власності зареєстровано 01 квітня 2020 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 01 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кочергіною С.М. /а.с.18-19/.

За відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва ОСОБА_1 зареєстрованою у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не значиться /а.с.29/.

З свідоцтва про право на спадщину за законом виданим приватним нотаріусом КМНО Кочергіною С.М. 01 квітня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , набула в порядку спадкування право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В свідоцтві також вказано, що ця квартира належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.50/.

Правовідносини пов`язані зі стягненням заборгованості з житлово-комунальних послуг, а також стягнення заборгованості з спадкоємців врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» ( далі Закон ).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст. 901 ЦК України).

В порядку п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведеннявідносяться до комунальних послуг.

Виходячи з визначення наданим у п.п.2,6,13 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) може бути індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Частиною 3 цієї статті також визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

В порядку ч.2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини щодо права власності і переходу права власності в порядку спадкування регулюються Цивільним Кодексом України.

Відповідно до ч.4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями ст. 1282 ЦК України визначений порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців.

Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно із ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

В порядку ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину(ч.3 ст.1296 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

В порядку ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

У Постанові Верховний Суд у постанові від 15 березня 2018 року у справі №401/710/15-ц вказано на те, що прийнявши спадщину відповідач набув право на квартиру, успадкувавши також права та обов`язки спадкодавця. Тому незалежно від того чи отримав відповідач свідоцтво про право на спадщину, чи здійснив реєстрацію права власника на успадковане нерухоме майно, він має належним чином утримувати майно, що належить йому.

З наведених обставин справи вбачається, що позивачем надаються послуги з постачання води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 .

У межах даного предмета спору доказуванню підлягали обставини, пов`язані з встановленням обставин наявності: договірних правовідносин між сторонами у справі; права у позивача і зобов`язання відповідача у справі щодо сплати заборгованості за спожиті послуги за період з 01 червня 2019 року по 31 грудня 2021 року у заявленому позивачем розмірі.

За даними наявними в матеріалах справи відповідач набула право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в прядку спадкування, згідно свідоцтва про смерть попередній власник померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підтвердження чого 01 квітня 2020 року приватним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Виходячи з положень ст.ст. 1268,1297 ЦК України, отримання свідоцтва про право на спадщину та проведення його державної реєстрації спадкоємцем, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, є обов`язком спадкоємця. Однак, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Суд першої інстанції вірно вказав на те, що у період виникнення спірної заборгованості відповідач є власником квартири і, відповідно, несе обов`язок щодо її утримання. Відповідач за даною адресою зареєстрованою не значиться, проте вказане не звільняє її від обов`язків щодо утримання належного їй майна.

З розрахунку наданого позивачем вбачається, що в період з 01 червня 2019 року по 31 грудня 2021 року було здійснено нарахування з центрального водопостачання та водовідведення - 16053,37 грн, внески за обслуговування вузла комерційного обліку - 46,62 грн, плата за абонентське обслуговування 140,84 грн. Тобто загальна сума нарахувань за надані послуги становить 16240,83 грн.

Даних про здійснення оплати за цей період матеріали справи не містять. Відповідач в доводах апеляційної скарги вказує про здійснену оплату, проте доказів на підтвердження цих тверджень не надала. Також відповідачем не наданий акт, в якому, як вона стверджує в апеляційній скарзі, зафіксовані нульові показники. Доводи відповідача про здійснення позивачем нарахування за постачання холодної води 40,00 куб.м. щомісяця також не підтверджується матеріалами справи, таке нарахування мало місце лише в декількох місяцях, але інший розмір споживання стороною відповідача не доведено. У зв`язку з цим апеляційний суд приходить до висновку, що відповідачем в ході всього розгляду справи не доведені обставини відсутності заборгованості та/або інший її розмір, ніж визначений позивачем.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність заборгованості відповідача у вказаний період відповідає дійсним обставинам справи.

Вказане вище свідчить про те, що має місце невиконане відповідачем грошового зобов`язання на яке поширюються положенняч.2 ст.625 ЦК України.

У розрахунку наданого позивачем наведений розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних по щомісячним платежам здійснений за період з 01 червня 2019 року по 31 грудня 2021 року, 3% річних на суму 534,53 грн та інфляційні втрати на суму 1653,57 грн. Вказаний розрахунок відповідачем не спростовується, він перевірений судом першої та апеляційної інстанцій і встановлена його відповідність сумам і періоду наявної заборгованості відповідача перед позивачем.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заявлених позовних вимог. Вказане, у свою чергу, дає підстави апеляційному суду для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, понесені відповідачем судові витрати пов`язані з апеляційним переглядом справи компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук