КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 373/305/23 Головуючий у суді І інстанції Залеська А.О.
Провадження № 22-ц/824/1307/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Переяславська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Переяславської міської ради, Студенківської сільської ради, Ташанської сільської ради, Дівичківської сільської ради та Циблівської сільської ради на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Переяславська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Переяславської міської ради, Студенківської сільської ради, Ташанської сільської ради, Дівичківської сільської ради та Циблівської сільської ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Переяславська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Переяславської міської ради, Студенківської сільської ради, Ташанської сільської ради, Дівичківської сільської ради та Циблівської сільської ради (далі - КНП «Переяславська БЛІЛ»), в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ КНП «Переяславська БЛІЛ» № 15 від 01 лютого 2023 року про його звільнення з посади завідувача стоматологічного відділення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України;

- поновити його на роботі в КНП «Переяславська БЛІЛ» на посаді завідувача стоматологічного відділення;

- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 01 лютого 2023 року по день ухвалення рішення;

- стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 147,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 22 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що відповідачем не було дотримано процедури його звільнення з роботи на підставі пункту 1 частини першоїстатті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників стоматологічного відділення, а саме не запропоновано жодну із посад лікаря-стоматолога в новоствореному стоматологічному кабінеті у складі консультативно-діагностичної поліклініки при КНП «Переяславська БЛІЛ», введених до штатного розпису з 01 лютого 2023 року, тобто в день його звільнення, а також не враховано його переважне право на залишення на роботі при вивільненні всіх працівників стоматологічного відділення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, внаслідок чого порушено його трудові права, які підлягають захисту шляхом визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Посилався на порушення відповідачем його права на працю та трудових гарантій через невиконання вимог частини другої статті 40 та статей 42, 49-2 КЗпП України.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ КНП «Переяславська БЛІЛ» № 15 від 01 лютого 2023 року«Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на роботі у КНП «Переяславська БЛІЛ» на посаді завідувача стоматологічного відділення.

Стягнуто з КНП «Переяславська БЛІЛ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 103 636,26 грн.

Стягнуто з КНП «Переяславська БЛІЛ» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 7 147,20 грн, з яких: судовий збір - 2 147,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу - 5 000,00 грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача стоматологічного відділення КНП «Переяславська БЛІЛ» допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач в особі представника - адвоката Скорік Ю.Б. просить зазначене судове рішення скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що висновок суду першої інстанції про те, що звільнення позивача з посади завідувача стоматологічним відділенням КНП «Переяславська БЛІЛ» відбулось на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП Українибез дотримання відповідачем визначеного законом порядку (частини другої статті 40, частин другої та третьої статті 49-2 цього Кодексу) є необґрунтованим, оскільки з моменту попередження позивача про майбутнє вивільнення по день його звільнення на підприємстві були відсутні вакантні посади.

Вказує, що днем звільнення позивача є 01 лютого 2023 року, станом на цю дату в КНП «Переяславська БЛІЛ» діяв штатний розпис з 01 січня 2023 року, в якому не існувало жодної вакантної посади. Новий штатний розпис, в якому уже почав діяти стоматологічний кабінет був введений в дію 02 лютого 2023 року, що підтверджується копією наказу № 17 від 02 лютого 2023 року про затвердження штатного розпису.

Під час виконання рішення суду в частині негайного поновлення ОСОБА_1 на посаді було виявлено технічну помилку у наказі № 141 від 01 грудня 2022 року щодо дати введення до складу структури консультаційно-діагностичної поліклініки стоматологічного кабінету з 01 лютого 2023 року замість 02 лютого 2023 року. Це є логічним та пояснюється тим, що одночасно в один день - 01 лютого 2023 року не могло існувати дві різні структури, оскільки стоматологічне відділення діяло до 01 лютого 2023 року (включно), що підтверджується днем звільнення позивача, який був його останнім робочим днем. Тобто, 01 лютого 2023 року було останнім днем існування як посади завідуючого стоматологічним відділенням, так й стоматологічного відділення в цілому, а тому вільних вакантних посад з дати попередження про вивільнення по день звільнення позивача в КНП «Переяславська БЛІЛ» не було.

Отже, як на момент попередження ОСОБА_1 про наступне вивільнення (01 грудня 2022 року), так і на момент його звільнення (01 лютого 2023 року) у відповідача були відсутні вакантні посади, які, з урахуванням освіти, кваліфікації та досвіду роботи могли бути запропоновані останньому, а тому роботодавець вважається таким, що виконав обов`язок по працевлаштуванню позивача.

Крім того, в даному випадку при звільненні позивача його право на працю не було порушено, оскільки він продовжує працювати на посаді керівника ТОВ «Переяславська стоматологічна поліклініка» та залишається у складі зайнятого населення.

Суд не врахував, що навіть при наявності у позивача найвищого розряду та безлічі свідоцтв про підвищення кваліфікації у лікарів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була найвища продуктивність праці, як у практикуючих лікарів, а ОСОБА_1 не здійснював прийом хворих, займався лише адміністративними питаннями. Доводи позивача про те, що йому не були запропоновані всі вакантні посади стосувалися саме посад лікаря-стоматолога та лікаря стоматолога-хірурга в стоматологічному кабінеті, однак вказані посади не могли бути йому запропоновані у зв`язку з тим, що вищевказані працівники мали більший досвід і переваги на зайняття цих посад і саме ці посади затверджені штатним розписом вже після звільнення позивача. Також у позивача відсутній фах «хірург», що унеможливлює зайняття ним посади лікаря стоматолога-хірурга в новоствореному стоматологічному кабінеті. Крім того, повноваження щодо призначення та визначення обсягу необхідної кваліфікації працівника на ту чи іншу посаду належить виключно власнику або уповноваженому ним органу.

Таким чином, позивачем не було доведено обставин, що мають значення для справи, а саме наявність переважного права для залишення на роботі, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Відповідач стверджує, що переважне право на залишення на роботі не є тотожним переважному праву на працевлаштування на нову посаду у новостворених підрозділах.

Так, внаслідок зміни штатного розпису відбулося скорочення стоматологічного відділення поліклініки, яке очолював ОСОБА_1 . У новому штатному розписі передбачено, що з 02 лютого 2023 року утворюється стоматологічний кабінет. Призначення на посади у цей новостворений стоматологічний кабінет відноситься до виключної компетенції роботодавця й не покладає на нього обов`язок здійснити переведення позивача на роботу у цей відділ відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України.

При цьому переважне право на залишення на роботі, яке передбачене статтею 42 КЗпП України, враховується лише при скороченні однорідних професій та посад. Правила даної норми не застосовуються при вирішенні питання про прийняття працівників на роботу у новостворений відділ.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 310/9294/18 (провадження № 61-16809св20), від 09 квітня 2020 року у справі № 760/21020/15 (провадження № 61- 37686св18). Проте, в порушення вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України судом першої інстанції не враховано висновки Верховного Суду, викладені у вищевказаних постановах.

Також відповідач не погоджується із розрахунком середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки суд провів такий розрахунок з 01 лютого 2023 року, хоча це був останній день роботи позивача і йому за цей день була виплачена заробітна плата.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Богатиренко О.В. просить в задоволенні вказаної апеляційної скарги відмовити, посилаючись на те, що доводи відповідача є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи, надав належну оцінку наданим сторонами доказам та обставинам справи, ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Свої заперечення мотивує тим, що відповідач не мав наміру залишати ОСОБА_1 на роботі та взагалі не пропонував йому вакантні посади лікарів у новоствореному стоматологічному кабінеті, а вибір щодо залишення на роботі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був зроблений керівництвом КНП «Переяславська БЛІЛ» не на підставі порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню, а відповідно до особистих вподобань, що свідчить про порушення права позивача на працю.

Вказує, що на посади лікарів стоматолога та стоматолога-хірурга у стоматологічному кабінеті, який входить до складу структурного підрозділу - консультативно-діагностичної поліклініки КНП «Переяславська БЛІЛ», були переведені два працівники стоматологічного відділення в обхід процедури визначення переважного права на залишення на роботі. Крім того, стоматологічний кабінет було введено в дію з 01 лютого 2023 року, тобто у день звільнення позивача.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник КНП «Переяславська БЛІЛ» - Васюхно В.О. підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній аргументи.

ОСОБА_1 та його представник - Богатиренко О.В. в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін у судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 розпочав свій трудовий шлях у Переяслав-Хмельницькій центральній районній лікарні (далі - ЦРЛ) із 03 серпня 1992 року на посаді лікаря-інтерна по стоматології та по закінченню інтернатури 01 серпня 1993 року переведений на посаду лікаря-стоматолога.

Трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_1 підтверджується, що 14 жовтня 2004 року ОСОБА_1 був переведений на 0,5 посади завідувача зубопротезним відділенням та 0,5 посади завідувача терапевтичним відділенням стоматполіклініки Переяслав-Хмельницької ЦРЛ, а 01 липня 2009 року у зв`язку з перейменуванням відділень стоматполіклініки позивач переведений на 0,5 посади завідувача стоматологічним та на 0,5 посади завідувача ортопедичним відділенням стоматполіклініки.

У зв`язку з реорганізацією стоматполіклініки та створення стоматологічного відділення, ОСОБА_1 06 червня 2018 року був переведений на посаду завідувача стоматологічним відділенням Комунального закладу «Переяслав-Хмельницька ЦРЛ» (а.с. 22-26).

Вказані вище записи у трудовій книжці підтверджуються копіями наказів № 95 від 26 липня 1993 року, № 80 від 15 жовтня 2004 року, № 722 від 01 липня 2009 року, № 54 від 06 червня 2018 року (а.с. 144-146).

28 травня 2021 року Комунальний заклад «Переяслав-Хмельницька ЦРЛ» шляхом реорганізації перетворено на КНП «Переяславська БЛІЛ», що підтверджується пунктом 1.2 Статуту КНП «Переяславська БЛІЛ» (а.с.73-74).

Отже, понад 30 років до моменту звільнення лікар-стоматолог за професією - ОСОБА_1 працював у сфері стоматології в одному медичному закладі - КНП «Переяславська БЛІЛ».

Позивач закінчив Київський медичний інститут за спеціальністю «Стоматологія» та 24 червня 1992 року здобув кваліфікацію лікаря-стоматолога (а.с. 27).

08 лютого 2010 року ОСОБА_1 присвоєна вища кваліфікаційна категорія лікаря зі спеціальності «стоматологія», яка востаннє підтверджена 22 квітня 2021 року згідно наказу по Департаменту охорони здоров`я Київської ОДА, про що видано посвідчення № 131 (а.с. 89-90).

Протягом усієї трудової діяльності ОСОБА_1 активно займався підвищенням кваліфікації, вдосконаленням своїх знань в галузі стоматології, має сертифікати учасника з`їздів стоматологів України, брав участь у стоматологічному конгресі міжнародного рівня, у міжнародних науково-практичних конференціях стоматологів, в освітньому майстер-класі стоматологів, був слухачем численних семінарів та лекцій зі стоматології (а.с. 91-118).

Відповідно до діючої на момент звільнення позивача посадової інструкції завідувача стоматологічного відділення, затвердженої 19 грудня 2018 року директором КНП «Переяславська ЦРЛ», завідувач відділення зобов`язаний: систематично консультувати хворих, представлених лікарями відділення (пункт 2.1); регулярно контролювати правильність діагностики та обсяг лікувально-профілактичних заходів, проведених лікарями відділення (пункт 2.4); впроваджувати в практику відділення передові методи діагностики, профілактики і лікування захворювань (пункт 2.6); проводити конференції з лікарями відділення із клінічних розборів складних випадків діагностики та лікування (пункт 2.14); виконувати роботу лікаря-стоматолога при найскладніших клінічних випадках (пункт 2.27) Завідувач відділення має право брати участь у підборі і розміщенні кадрів, подавати головному лікарю для заохочення кращих працівників (а.с. 140-143).

01 грудня 2022 року ОСОБА_1 було повідомлено КНП «Переяславська БЛІЛ», що у зв`язку з оптимізацією структури закладу з наданням медичних послуг та з мінімальним фінансуванням за пакетом медичних послуг «Стоматологічна допомога дорослим і дітям» буде проведено скорочення штатних посад та чисельності штату працівників стоматологічного відділення. Тому, відповідно до наказу № 140 від 30 листопада 2022 року «Про зміни в структурі закладу та внесення змін до штатного розпису» посада, яку він займає, підлягає скороченню 01 лютого 2023 року відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України із одночасним наданням пільг та компенсації, зокрема, вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Також, повідомлено позивача про відсутність на даний момент на підприємстві вакантних посад, які б могли бути запропоновані йому для подальшого працевлаштування, а у разі виникнення підходящої за кваліфікацією вакансії до закінчення двомісячного терміну попередження, вона буде йому запропонована (а.с. 28).

01 лютого 2023 року ОСОБА_1 на підставі наказу № 15 від 01 лютого 2023 року був звільнений з посади завідувача стоматологічного відділення КНП «Переяславська БЛІЛ» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників (а.с. 29).

Підставою для видання цього оскаржуваного наказу є наказ КНП «Переяславська БЛІЛ» № 140 від 30 листопада 2022 року та попередження про заплановане вивільнення від 01 грудня 2022 року.

Згідно із наказом № 140 від 30 листопада 2022 року «Про зміни в структурі закладу та внесення змін до штатного розпису» із 01 лютого 2023 року скороченню підлягали 34,5 посади, у тому числі: 21 посади стоматологічного та 13,5 посад ортопедичного відділення КНП «Переяславська БЛІЛ» (а.с. 34-35).

Додатком до цього наказу є Техніко-економічне обґрунтування виведення зі структури закладу та скорочення штату працівників стоматологічного та ортопедичного відділення, (який знаходиться на госпрозрахунку) за 10 місяців 2022 року (а.с. 36).

Відповідно до штатного розпису працівників КНП «Переяславська БЛІЛ» до процедури скорочення, станом на 01 січня 2023 року загальна кількість штатних посад у медичному закладі становила 513 одиниць, у тому числі 21 посада стоматологічного відділення та 13,5 посад ортопедичного відділення (а.с. 38-52).

Зі штатного розпису вбачається, що завідувач стоматологічного відділення ОСОБА_1 мав найвищий (тринадцятий) кваліфікаційний розряд лікаря стоматолога серед усіх дев`яти лікарів стоматологічного відділення (а.с. 51).

Відповідно до штатного розпису працівників КНП «Переяславська БЛІЛ» після проведення процедури скорочення, станом на 01 лютого 2023 року загальна кількість штатних посад у медичному закладі склала 482,5 одиниці, що на 30,5 штатних одиниць менше ніж станом на 01 січня 2023 року, що передувало звільненню позивача (а.с. 53-66).

Згідно нового штатного розпису стоматологічне та ортопедичне відділення виведено зі структури КНП «Переяславська БЛІЛ» та введено стоматологічний кабінет у склад консультативно-діагностичної поліклініки.

Здійснивши порівняльний аналіз штатного розпису КНП «Переяславська БЛІЛ» від 01 січня 2023 року, який мав 513 штатних одиниць та нового штатного розпису від 01 лютого 2023 року (після проведення змін в структурі закладу та штатному розписі), який налічує 482,5 штатних одиниць, місцевий суд вважав, що після проведення скорочення штату та чисельності працівників на підставі наказу № 140 від 30 листопада 2022 року, яким виведено 34,5 штатних посад, фактично звільнено на 4 працівника менше ніж передбачалося за цим наказом.

З пояснень представника відповідача судом встановлено, що 01 грудня 2022 року попередження про звільнення у зв`язку зі скороченням штату на підставі наказу № 140 від 30 листопада 2022 року отримали 31 особа - працівників стоматологічного і ортопедичного відділення. Тобто не всі. Чотирьом працівникам - двом лікарям ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) та двом медсестрам керівництво усно повідомило про можливість залишитись на роботі у стоматологічному кабінеті при поліклініці, який планувалося увести до структури закладу одразу після закриття стоматологічного відділення.

Як встановлено судом, одночасно з виданням наказу № 140 від 30 листопада 2022 року «Про зміни в структурі закладу та внесення змін до штатного розпису» керівництво закладу прийняло рішення - наказ № 141 від 30 листопада 2022 року відкрити при консультативно-діагностичній поліклініці для надання невідкладної стоматологічної допомоги стоматологічний кабінет на чотири посади: лікар-стоматолог хірург - 1 посада; лікар-стоматолог - 1 посада; сестра медична зі стоматології (брат медичний) - 2 посади. Про таке рішення КНП «Переяславська БЛІЛ» невідкладно повідомило своїх засновників, направивши міському та сільським головам лист-повідомлення № 963 від 30 листопада 2022 року (а.с. 37).

Наказом № 141 від 30 листопада 2022 року передбачалось відкриття стоматологічного кабінету з 01 лютого 2023 року, тобто в день скорочення штату закриття стоматологічного відділення.

Представник відповідача підтвердив, що ОСОБА_1 та інших працівників відділення офіційно не повідомляли про відкриття стоматологічного кабінету, пропозицію зайняти посаду лікаря у стоматологічному кабінеті позивач не отримував.

Згідно нового штатного розпису станом на 02 лютого 2023 року стоматологічний кабінет нараховує: 2,5 посад лікарів, в тому числі: лікар-стоматолог (10 розряд) - 1,5 посади; лікар стоматолог-хірург (11 розряд) - 1 посада; 2 посади середнього медичного персоналу та 0,5 посади молодшого медичного персоналу (а.с. 57).

Як повідомив відповідач та свідок - посадова особа адміністрації закладу ОСОБА_5 , посади лікарів у нововведеному стоматологічному кабінеті при консультативно-діагностичній поліклініці КНП «Переяславська БЛІЛ» зайняли два колишні співробітники стоматологічного відділення шляхом переводу згідно наказу від 30 січня 2023 року, а саме ОСОБА_2 переведений на посаду лікаря стоматолога-хірурга (11 розряд) та ОСОБА_3 переведена на посаду лікаря-стоматолога (10 розряд), а на 0,5 посади лікаря-стоматолога після звільнення у зв`язку зі скороченням 02 лютого 2023 року прийнято лікаря ОСОБА_6 за зовнішнім сумісництвом.

Суд зазначив, що відповідач не назвав чітких критеріїв в контексті кваліфікації та ефективності праці, які враховані керівництвом закладу при наданні переважного права залишитись на роботі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у порівнянні з ОСОБА_1 , який має вищу кваліфікаційну категорію лікаря стоматолога та найвищий 13 розряд.

Доводи відповідача у цьому аспекті зводилися до того, що ОСОБА_1 хоч і має вищу кваліфікацію та найвищий розряд лікаря-стоматолога, постійного прийому хворих не вів, а займався в основному організаційними питанням роботи відділення, в силу посадових обов`язків за адміністративною посадою - завідувача стоматологічним відділенням.

Відповідно до повідомлення ТОВ «Медстар Солюшенс» від 29 березня 2023 року лікар ОСОБА_1 зареєструвався в ЕСОЗ 20 лютого 2020 року, а перший вхід в систему відбувся 11 листопада 2022 року; лікар ОСОБА_3 зареєструвалась та увійшла в систему 21 січня 2020 року; лікар ОСОБА_2 зареєструвався та зайшов у систему 26 липня 2021 року (а.с. 174, 175).

У пункті 11 листа КНП «Переяславська БЛІЛ» № 163 від 17 лютого 2023 року на запит представник позивача від 07 лютого 2023 року директор ОСОБА_7 виклала аргументи залишення на роботі після змін в структурі закладу наступних лікарів: ОСОБА_3 - кваліфікований спеціаліст, відповідальна, має двох неповнолітніх дітей; ОСОБА_2 - проходить курси спеціалізації за спеціальністю «Хірургічна стоматологія» з подальшим працевлаштуванням на посаді лікаря стоматолога-хірурга, як основний працівник; ОСОБА_6 - має вищу кваліфікаційну категорію по спеціальності «Хірургічна стоматологія» та зарахований на посаду лікаря стоматолога-хірурга, як зовнішній сумісник (а.с. 32-33).

На запит адвоката вказати критерії переважного права залишитись на роботі вищевказаних працівників у порівнянні з ОСОБА_1 директор закладу зазначила, що 24 січня 2023 року до медичного закладу надійшла заява позивача з проханням отримати в оренду будівлю стоматології, до якої було додано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, де вказано, що ОСОБА_1 є засновником та керівником ТОВ «Переяславська стоматологічна поліклініка».

З долучених відповідачем додатків до відзиву вбачається, що дійсно наприкінці попереджувального строку про звільнення, а саме: 24 січня 2023 року позивач звернувся до керівництва лікарні із заявою про включення до переліку першого типу об`єкт оренди будівлю стоматології за адресою АДРЕСА_1 , з метою оренди її строком на 5 років для надання стоматологічних послуг. До заяви долучено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про створення та реєстрацію 12 січня 2023 року ТОВ «Переяславська стоматологічна поліклініка». Зазначене у заяві питання керівництво лікарні винесло на розгляд засновників. Проте, 16 лютого 2023 року на засіданні сесії Переяславської міської ради не було набрано достатньої кількості голосів для прийняття рішення про погодження передачі ОСОБА_1 , як керівнику цього товариства в оренду стоматологічної поліклініки (а.с. 169-173).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача з посади завідувача стоматологічним відділенням КНП «Переяславська БЛІЛ» відбулось на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України без дотримання відповідачем визначного законом порядку (частини другої статті 40, частин другої та третьої статті 49-2 цього Кодексу), який є обов`язковим при звільненні у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників, а саме: без надання пропозиції позивачу зайняти вакантну посаду, яка відповідає його кваліфікації у стоматологічному кабінеті, де передбачалось як мінімум дві посади лікаря-стоматолога, а також без врахування основних критеріїв (стажу, досвіду роботи, кваліфікації позивача), які є вищими у порівнянні з працівниками, що були переведені на вакантні посади поза конкуренцією.

Отже, звільнення позивача з ініціативи власника (уповноваженого органу) не можна вважати законним, а тому ОСОБА_1 на підставі положень статті 235 КЗпП України підлягає поновленню на посаді, з якої його було звільнено, з виплатою йому відповідачем середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з дати звільнення - 01 лютого 2023 року по день ухвалення рішення - 11 липня 2023 року у розмірі 103 636,26 грн без урахування податків і зборів.

Проте колегія суддів не можепогодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В оцінці доводів апеляційної скарги колегія суддів застосовує системний аналіз норм КЗпП України та сталу судова практику Верховного Суду.

У статті 4 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.

Визначення юридичної особи, поняття та порядок ліквідації чи реорганізації юридичної особи закріплено у статтях 80, 104, 111 ЦК України, статтях 62, 66, 79, 92 ГК України. Згідно з цими нормами підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи.

Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис закріплено у статті 64 ГК України, згідно з якою підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Згідно з частиною другою статті 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18) суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частини першої, третьої статті 49-2 України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

В оцінці правомірності звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України колегія суддів виходить з того, що суд був зобов`язаний з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Виходячи з тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець вважається таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення (див. постанову Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (П/9901/310/18), провадження № 11-43/асі18, зроблено висновок, що за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення.

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, яка переглядається, судом було встановлено, що у КНП «Переяславська БЛІЛ» мали місце зміни в організації виробництва та праці, про що свідчить прийняття керівництвом відповідача рішення від 30 листопада 2022 року про внесення змін до структури закладу та штатного розпису, а саме: виведення зі структури стоматологічного та ортопедичного відділень і введення стоматологічного кабінету при консультативно-діагностичній поліклініці з мінімальним фінансуванням та обсягом стоматологічних послуг, що у свою чергу мало наслідком скорочення штату та чисельності працівників.

Відповідач виконав вимоги трудового законодавства щодо попередження позивача за два місяці про скорочення його посади завідувача стоматологічним відділенням та майбутнє звільнення з роботи 01 лютого 2023, про що вручив останньому під підпис відповідне письмове попередження 01 грудня 2022 року.

За змістом наказу КНП «Переяславська БЛІЛ» № 140 від 30 листопада 2022 року «Про зміни в структурі закладу та внесення змін до штатного розпису» із 01 лютого 2023 року скороченню підлягали 34,5 посади в лікарні, а саме 21 посади стоматологічного та 13,5 посад ортопедичного відділення.

30 листопада 2022 року керівництво КНП «Переяславська БЛІЛ» повідомило голів Переяславської міської ради, Студенківської сільської ради, Ташанської сільської ради, Дівичківської сільської ради та Циблівської сільської ради про те, що було прийнято рішення щодо оптимізації стоматологічної допомоги, а саме виведення із структури закладу стоматологічного та ортопедичного відділень, які знаходяться на госпрозрахунку, а також з метою надання невідкладної стоматологічної допомоги на підставі наказу № 141 від 30 листопада 2022 року буде введено до складу консультативно-діагностичної поліклініки стоматологічний кабінет з наступними посадами: лікар-стоматолог хірург - 1 посада; лікар-стоматолог - 1 посада; сестра медична зі стоматології (брат медичний) - 2 посади, а всього - 4 посади.

Як вбачається зі штатного розпису працівників КНП «Переяславська БЛІЛ», затвердженого та введеного в дію 01 січня 2023 року, у медичному закладі передбачено загальна чисельність штатних одиниць у кількості 513 посад, зокрема, 21 посада стоматологічного відділення та 13,5 посад ортопедичного відділення, що відповідає тій кількості, яка підлягала скороченню згідно наказу № 140 від 30 листопада 2022 року.

Відповідно до штатного розпису працівників КНП «Переяславська БЛІЛ», затвердженого та введеного в дію 02 лютого 2023 року, загальна кількість штатних посад у медичному закладі склала 482,5 одиниці, що на 30,5 штатних одиниць менше ніж станом на 01 січня 2023 року, а саме у зв`язку з тим, що стоматологічне та ортопедичне відділення на 34,5 посад були виведені зі структури підприємства та введено стоматологічний кабінет у склад консультативно-діагностичної поліклініки при КНП «Переяславська БЛІЛ» на 4 посади (513 - 34,5 + 4 = 482,5).

Вирішуючи спір та вказуючи, що ОСОБА_1 , як завідувач стоматологічного відділення КНП «Переяславська БЛІЛ» і лікар-стоматолог вищої категорії, впродовж усього двомісячного строку з дня попередження про майбутнє звільнення і до дня звільнення не отримав пропозиції від керівництва закладу зайняти вакантну посаду в стоматологічному кабінеті, який було введено до структури закладу наказом № 141 від 30 листопада 2022 року одночасно з прийняттям наказу № 140 від 30 листопада 2022 року) про виведення стоматологічного відділення зі структури КНП «Переяславська БЛІЛ», суд першої інстанції не врахував, що станом на день звільнення позивача 01 лютого 2023 року у КНП «Переяславська БЛІЛ» діяв штатний розпис, затверджений з 01 січня 2023 року, в якому не існувало будь-яких вакантних посад, а новий штатний розпис, в якому уже почав діяти новостворений стоматологічний кабінет був затверджений і введений в дію тільки з 02 лютого 2023 року, не з 01 лютого 2023 року, як помилково вважав суд, відобразивши це у своєму рішенні.

Колегія суддів приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що одночасно в один день - 01 лютого 2023 року не може існувати на підприємстві дві різні структури та два різних штатних розписи, стоматологічне відділення діяло до 01 лютого 2023 року (включно), що підтверджується днем звільнення позивача, який був його останнім робочим днем. Тобто, 01 лютого 2023 року було останнім днем існування як посади завідуючого стоматологічним відділенням, так й стоматологічного відділення в цілому, а тому вільних вакантних посад з дати попередження про вивільнення по день звільнення позивача в КНП «Переяславська БЛІЛ» не існувало.

Таким чином, на момент звільнення ОСОБА_1 з роботи із займаної посади завідувача стоматологічного відділення КНП «Переяславська БЛІЛ» у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників (01 лютого 2023 року) у відповідача були відсутні вакантні посади, а тому у місцевого суду не було підстав вважати роботодавця таким, що не виконав свій обов`язок по працевлаштуванню позивача.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про те, що звільнення позивача з посади завідувача стоматологічним відділенням КНП «Переяславська БЛІЛ» на підставі пункту 1 частин першої статті 40 КЗпП України відбулось без дотримання відповідачем порядку, визначеного положеннями частини другої статті 40, частин другої та третьої статті 49-2 цього Кодексу, є необґрунтованим, оскільки з моменту попередження позивача про майбутнє вивільнення (01 грудня 2022 року) по день його звільнення (01 лютого 2023 року) на підприємстві були відсутні вакантні посади, в тому числі посади лікарів стоматолога та стоматолога-хірурга у стоматологічному кабінеті, який входить до складу структурного підрозділу - консультативно-діагностичної поліклініки КНП «Переяславська БЛІЛ».

Також є помилковим висновок суду першої інстанції, що відповідач не вирішував питання про переважне право позивача на залишенні на роботі на одній із посад лікарів-стоматологів у стоматологічному кабінеті, чим порушив вимоги статті 42 КЗпП України.

Відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частинами другою та третьою цієї статті визначено обставини, які мають враховуватись в разі вирішенні питання про залишення на роботі працівника при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

Разом з тим, статями 42, 49-2 КЗпП України зазначено, що право вивільнюваного робітника на першочергове залишення на роботі може йти у випадку звільнення робітника на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв?язку із скороченням чисельності або штату одночасно із існуванням аналогічних посад, які обіймають інші працівники.

Оскільки у відповідача відбулось повністю виведення із структури КНП «Переяславська БЛІЛ» стоматологічного відділення із скороченням всіх посад працівників цього відділення із створенням нового структурного підрозділу - стоматологічного кабінету у складі консультативно-діагностичної поліклініки при КНП «Переяславська БЛІЛ», підстав для застосування положень статті 42 КЗпП України немає.

Позивач вважає порушеними свої трудові права щодо переважного права не прийняття його на посаду за спеціальністю лікаря-стоматолога у новоствореному структурному підрозділі стоматологічному кабінеті, проте стаття 42 КЗпП України надає підстави для залишення на роботі, а не підстави для працевлаштування у новому структурному підрозділі.

Аналогічний висновок мітиться у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 346/4152/20 (провадження № 61-17362св21) за подібних правовідносин.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, наведеного не врахував, внаслідок чого дійшов безпідставного висновку про наявність у діях відповідача порушень норм чинного законодавства, яке регулює трудові правовідносини.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про наявність підстав для визнання незаконним та скасування наказу про звільнення і поновлення ОСОБА_1 на роботі у КНП «Переяславська БЛІЛ» на посаді завідувача стоматологічного відділення, відповідно й стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог не відповідає матеріалам справи, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до КНП «Переяславська БЛІЛ» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення; та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У частинах першій, шостій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).

Зважаючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та відмови у задоволенні позову, то документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем у межах даної справи, а саме 4 831,20 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, необхідно компенсувати останньому за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Переяславська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Переяславської міської ради, Студенківської сільської ради, Ташанської сільської ради, Дівичківської сільської ради та Циблівської сільської ради задовольнити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Компенсувати Комунальному некомерційному підприємству «Переяславська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Переяславської міської ради, Студенківської сільської ради, Ташанської сільської ради, Дівичківської сільської ради та Циблівської сільської ради за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 4 831,20 грн (чотири тисячі вісімсот тридцять одну гривню 20 копійок) сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 січня 2024 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній