Справа № 357/2143/24
Провадження № 2/357/2007/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді Бондаренко О. В., при секретарі Кононюку П.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

02.02.2024 представник позивача, адвокат Тарасюк Андрій Васильович, звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області знаходився обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001687 від 20 липня 2022 року. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.09.2022 ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Згідно вказаної ухвали, 26 червня 2022 року близько 19:00 год. водій ОСОБА_3 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 2105», д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Білоцерківська навпроти приміщення №65 в с. Устимівка по напрямку до с. Ковалівка Білоцерківського району, Київської області, в порушення вимог: п. 1.3, п. 1.10, п. 2.3 «б», п. 10.1, п. 12.1 Правил дорожнього руху, невірно оцінив дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, змінив напрямок руху, виїхав на смугу зустрічного руху далі на узбіччя де допустив зіткнення з автомобілем марки «FordEscape», д.н.з. НОМЕР_2 , який стояв на узбіччі з правого боку по напрямку до центра с. Устимівка, після чого допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 та пішохода ОСОБА_5 , що рухались у напрямку до центра с. Устимівка по узбіччі не міняючи напрямку руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_4 , 2005 р.н., отримав наступні тілесні ушкодження: перелом 7 ребра справа, наявність повітря в правій плевральній порожнині, садна тулуба та кінцівок. Описані ушкодження заподіяні тупими предметами, можливо, у строк та при обставинах вказаних в постанові. Перелом ребра справа, наявність повітря в плевральній порожнині відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості так, як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк більше ніж 3 тижні. Сукупність допущених водієм ОСОБА_6 порушень вимог п. п. 1.3, 1.10,2.3 «б», 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками. Зважаючи, що обставини з приводу яких закрито кримінальне провадження є нереабілітуючими, тому вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України є встановленою. Таким чином, порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_6 знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням дорожньо - транспортної пригоди та наслідків. Автомобіль «FordEscape», д.н.з. НОМЕР_2 , на праві власності належить ОСОБА_1 . З централізованої бази даних МТСБУ цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ 2105», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував відповідач не застрахована. В зв`язку з цим, позивачка звернулася з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про отримання страхового відшкодування до МТСБУ. МТСБУ позивачці було відмовлено у здійсненні відшкодування з фонду захисту потерпілих, в зв`язку з тим, що автомобіль «FordEscape», д.н.з. НОМЕР_2 , не відповідає вимогам п. 1.7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), тобто не був забезпеченим на момент ДТП, а відповідно до п.п. а п. 41.1 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. За таких обставин майнова шкода заподіяна ОСОБА_1 внаслідок пошкодження належного їй автомобіля підлягає стягненню з відповідача, а також стягненню підлягають витрати, які позивач зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). З метою встановлення розміру матеріального збитку отриманого в результату дорожньо-транспортної, внаслідок пошкодження автомобіля «FordEscape», д.н.з. НОМЕР_2 , позивачка замовила оцінку пошкодженого автомобіля. Відповідно до звіту №119 про оцінку автомобіля «FordEscape», д.н.з. НОМЕР_2 , від 14 липня 2022 року, складеного ФОП ОСОБА_8 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «FordEscape», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 175 966,00 грн. За виготовлення копії Звіту №119 позивачем сплачено на користь оцінювача кошти в сумі 1000,00 грн., що підтверджується квитанцією №24 від 26 жовтня 2022 року. За таких обставин відповідач по справі зобов`язаний відшкодувати позивачця завдані матеріальні збитки в сумі 176 966, 00 грн (175 966,00 грн (вартість матеріального збитку пов`язаного з пошкодженням транспортного засобу) + 1000,00 грн (збитки, пов`язані з витратами на виготовлення Звіт №119)). Тому, просив стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальні збитки в розмірі 176966,00 грн та судові витрати.

05.02.2024 судом постановлено ухвалу, якою прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 06.03.2024 - 11:30 год

06.03.2024 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання, згідно ч.2 ст. 223 ЦПК України, на 04.04.2024 11:30 год.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, позов просила задовольнити та зазначила, що докази понесення судових витрат на правову допомогу будуть подані у встановлені строки.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково на суму 150000,00 грн та зазначив, що у пошкодженого ТЗ лобове скло та бампер були цілі, а у звіті вказано, що вони побиті, крім того, він є інвалідом 1 групи.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що 26.06.2022 близько 19:00 год водій ОСОБА_3 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 2105», д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Білоцерківська навпроти приміщення №65 в с. Устимівка по напрямку до с. Ковалівка Білоцерківського району, Київської області, в порушення вимог: п. п. 1.3, 1.10, 2.3 «б», 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, невірно оцінив дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, змінив напрямок руху, виїхав на смугу зустрічного руху далі на узбіччя де допустив зіткнення з автомобілем марки «FordEscape», д.н.з. НОМЕР_2 , який стояв на узбіччі з правого боку по напрямку до центра с. Устимівка, після чого допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 та пішохода ОСОБА_5 , що рухались у напрямку до центра с. Устимівка по узбіччі не міняючи напрямку руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_4 , 2005 року народження отримав наступні тілесні ушкодження: перелом 7 ребра справа, наявність повітря в правій плевральній порожнині, садна тулуба та кінцівок. Описані ушкодження заподіяні тупими предметами, можливо, у строк та при обставинах вказаних в постанові. Перелом ребра справа, наявність повітря в плевральній порожнині відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості так, як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк більше ніж 3 тижні. Сукупність допущених водієм ОСОБА_3 порушень вимог п. п. 1.3, 1.10,2.3 «б», 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

13.09.2022 ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/6907/22, яка набрала законної сили 12.09.2022 (а.с. 13-15), ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку із примиренням винного з потерпілим, та кримінальне провадження № 0001687, яке внесене до ЄРДР 20 липня 2022 року, відносно ОСОБА_2 , за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності, закрито.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Встановлено, що внаслідок ДТП, яка сталася 26.06.2022, автомобілю «FordEscape», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 3242 від 23 квітня 2022 року (а.с. 10), завдано значних технічних пошкоджень, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до Звіту №119 про оцінку транспортного засобу «FordEscape», д.н.з. НОМЕР_2 , від 14.07.2022, складений ФОП ОСОБА_8 (а.с. 20-35), вартість матеріальних збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «FordEscape», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 175966,00 грн.

За проведення оцінки з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, ОСОБА_1 було сплачено грошові кошти в розмірі 1000,00 грн. оцінювачу ФОП ОСОБА_8 , що підтверджується копією квитанції №24 від 26.10.2022 (а.с. 36).

З матеріалів справи вбачається, що ДТП сталася з вини ОСОБА_2 , а отже саме відповідач, відповідно до положень ст.1188 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати збитки спричинені внаслідок вказаної ДТП, враховуючи, що на момент її настання відповідач не застрахував свою цивільно-правову відповідальність на випадок спричинення шкоди третім особам з його вини, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 16).

29.06.2022 ОСОБА_1 , згідно ст. 33, 35 та п. 41.2 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повідомила про ДТП та 12.07.2022 з метою отримання відшкодування, звернулася до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, на підставі якої 11.10.2022 МТСБУ відмовило позивачці у здійсненні відшкодування з фонду захисту потерпілих, в зв`язку з тим, що автомобіль «FordEscape», д.н.з. НОМЕР_2 , не відповідає вимогам п. 1.7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), тобто не був забезпеченим на момент ДТП, а відповідно до п.п. а п. 41.1 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 17, 18, 19).

Вказані обставини визнаються сторонами у справі, а тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

При вирішення даного спору суд виходить з наступного.

Згідно зі статтями 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Така підстава є юридичним фактом. Отже, завдання шкоди є підставою виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі, а по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі ст. 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є гарантом відшкодування шкоди.

Відповідно до п.п. 41.1 «а» ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Як зазначено вище у рішенні, ОСОБА_1 , згідно ст. 35 та ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повідомила про ДТП і звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування до МТСБУ, враховуючи, що на момент її настання відповідач не застрахував свою цивільно-правову відповідальність на випадок спричинення шкоди третім особам з його вини, однак, МТСБУ було відмовлено у здійсненні відшкодування з фонду захисту потерпілих, в зв`язку з тим, що автомобіль «FordEscape», д.н.з. НОМЕР_2 не відповідає вимогам п. 1.7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), тобто не був забезпеченим на момент ДТП.

Згідно зі Звітом №119 про оцінку транспортного засобу «FordEscape», д.н.з. НОМЕР_2 , від 14.07.2022, який складений ФОП ОСОБА_8 , вартість матеріальних збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «FordEscape», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 175966,00 грн, водночас, відповідач ОСОБА_2 , заперечуючи щодо звіту в частині вартості матеріального збитку, будь яких належних, допустимих та достатніх доказів у спростування доводів позивачки до суду не подав.

Також, як зазначено вище у рішенні, для здійснення робіт, спрямованих на визначення вартості матеріального збитку ОСОБА_1 сплачено грошові кошти в розмірі 1000,00 грн за послуги експертної оцінки.

В силу ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, саме з відповідача ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивачки підлягає стягненню вартість матеріального збитку у розмірі 175966,00 грн та кошти витрачені останньою на підготовку висновку у розмірі 1000,00 грн, всього 176966,00 грн матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. 1, ч. 2 якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачка при зверненні до суду з даним позовом була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення).

Також, встановлено, що відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідом першої групи - довічно, що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с. 59).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тому, суд приходить до висновку, про звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору та компенсацію даних витрат за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 11, 15,16, 23, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про судовий збір», ст. 4, 12, 13, 76 82, 133, 137, 141, 258, 259, 264 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки у розмірі 176966,00 грн (сто сімдесят шість тисяч дев`ятсот шістдесят шість гривень 00 копійок).

Звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору.

Компенсувати судовий збір за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повний текст рішення не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.04.2024.

Суддя О. В. Бондаренко