справа № 753/5751/23
провадження № 4-с/753/6/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2024 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Лузовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Лановенко Люмили Олегівни про відкриття виконавчого провадження, заінтересована особа - Акціонерне товариство «Універлал Банк», суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у порядку статті 447 ЦПК України звернувся до суду зі скаргою напостанову приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Лановенко Л.О. про відкриття виконавчого провадження, заінтересована особа - АТ «Універлал Банк».

Скарга мотивована тим, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 17.10.2012 року позовні вимоги ПАТ «Універлал Банк» задоволено й стягнуто солідарно з нього ( ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універлал Банк» заборгованість за кредитним договором від 28.12.2007 року в сумі 219 219,33 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 752 220, 10 грн. Й 22.03.2023 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Лановенко Л.О. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 щодо стягнення суми боргу на користь ПАТ «Універлал Банк» із ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа № 2-1036/12, виданого 16.05.2013 року Дарницьким районним судом м.Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універлал Банк» заборгованість за кредитним договором від 28.12.2007 року в сумі 219 219,33 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 752 220, 10 грн. При цьому, вказує, що у постанові про відкриття виконавчого провадження від 22.03.20223 року № НОМЕР_3 зазначено про стягнення з нього, боржника, основної винагороди виконавця у розмірі 21 830, 82 у валюті США, що складає 10% від суми стягнення 218 308,22 доларів США. У той же час, резолютивна частина постанови від 22.03.2023 року вказує про винагороду виконавця у гривні 21 830,82 грн., що суперечить проведеному розрахунку. При цьому, розрахунок такої «помилкової винагороди» 21 830,82 грн. аналогічний розміру тієї винагороди, яка зазначена у валюті США у постанові про відкриття виконавчого провадження - 21 830,82 доларів США. Отже, як вбачається із описової частини постанови про визначення основої винагороди, приватний виконавець наприкінці постанови вказав помилкову винагороду у гривні. У подальшому, постановою виконавця про арешт майна боржника від 22.03.2023 року накладено арешт на квартиру, що надежить боржнику ОСОБА_1 , й арешт накладено у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди виконавця 240 139,04 доларів США (21 830,82 дол.США + 218 308, 22 дол.США). Окрім того, постановою приватного виконавця про арешт коштів боржника від 22.03.2023 року арешт накладено на грошові кошти ОСОБА_1 , що містяться на його рахунках. Тобто, виконавче провадження відкрито щодо стягнення боргу саме у валюті США, а не у державній валюті гривні, фактично, виконавцем спотворено резолютинну частину рішення, та боржника безпідставно змушено сплачувати суму заборгованості, яка рішенням суду не встановлювалась, а тому вказана постанова виконавця є протиправною та підлягає скасуванню. Окрім цього, таке стягнення вирішується з одного боржника, натомість боржників за судвим рішення двоє.

На підставі чого просить визнати неправомірною та зобов`язати приватного виконавця виконавця виконавчого округу м.Києва Лановенко Л.О. скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.03.2023 року № НОМЕР_3 щодо стягнення із ОСОБА_1 боргу на користь ПАТ «Універлал Банк» на підставі виконавчого листа №2-1036/12, виданого 16.05.2013 року Дарницьким районним судом м.Києва.

В судове засідання скаржник ОСОБА_1 не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судової влади (суду). У той же час, звернувся до суду із заявою від 12.01.2024 року про розгляд поданої ним скарги за його відсутності із її підтримання, оскільки перебуває за кордоном (межами) України.

Стягувач, приватний виконавець не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судової влади (суду).

Приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Лановенко Л.О. подано пояснення на скаргу ОСОБА_1 від 22.01.2024 року в особі представника ОСОБА_3 , діючим на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 22.01.2024 року, яким виконавець скаргу не визнала та просила відмовити у її задоволенні за необґрунтованістю із посиланням на те, що ОСОБА_1 з аналогічною скаргою вже звертався до Міністерства юстиції України, й відповідно до відповіді Міністерства юстиції України вказано, що порушень вимог закону в діях приватного виконавця не встановлено.

Щодо доводів скаржника про те, що виконавче провадження щодо стягнення боргу саме у валюті США, а не у державній валюті гривні, вказує, що виконавче провадження відкрито щодо стягнення боргу саме у валюті США, а не у державній валюті - гривні. Тобто, на думку скаржника, приватним виконаецем Лановенко Л.О. спотворено резолютивну частину рішення, та боржника безпідставно змушено спланувати суму заборгованості, яка рішенням суду не встановлювалась, з чим не погоджується з огляду на таке.

Так, у виконавчому листі валютою виконання зобов`язання боржника перед стягувачем вказано саме у доларах США із зазначенням відповідного еквіваленту в гривні. Тобто рішення Дарницького районного суду м.Києва по справі передбачає стягнення заборгованості саме у доларах США, а особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валоті визначені статте 49 Закону.

Так, частиною 4 статті 49 Закону передбачено, що у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і друго цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

При цьому, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05.02.2020 у справі N° 750/2000/18, у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні, як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

3 огляду на зазначене, виконання за виконавчим листом, повинне було здійснюватися в іноземній валюті.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент. Перерахування суми еквіваленту у національній валюті України за офіційним курсом НБУ на момент винесення рішення судом не вважається належним виконанням судового рішення.

Аналогична правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16, в якій суд дійшов до висновку, що у разі зазначения у судовому рішенні про стягнения суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривнях, стагувачеві має бути перерахована у резолютивній частині судового рішення в іноземній валоті, а не її еквівалент у гривні.

Також скаржник стверджує, що постанова про відкриття виконавчого проваження містить безпідставний розмір винагороди приватного виконавця у валюті США, а тому підлягає визнанню протиправною.

На спростування таких твердження скаржника вказує, що у відповідності до ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця склаласться з основної та лодаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, шо піднята стягненно, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною сьомою вказаної статті Закону передбачено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Пунктом 12 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 N° 643 визначено, що розмір основної винагороди приватного виконавця становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Таким чином, з аналізу положень ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконания судових рішень і рішень інших органів» вбачаться, що фіксована сума основної винагороди приватного виконавця встановлюється виключно у випадку виконання рішення суду немайнового характеру, натомість виконавчий лист N 2-1036/12, виданий 16.05.2013 року Дарницьким районним судом м.Києва, який перебуває на виконанні у приватного виконавця Лановенко Л.О., містить вимогу щодо стягнення грошових коштів, а тому розмір основної винагороди приватного виконавця вираховується у вигляді 10 % суми, що підлягас стягнению.

22.03.2023 року приватним виконавцем винесена постанова про стягнення з боржника основної винагороди, у якій зазначено, що сума основної винагороди склала 21 830,82 грн.

Пунктом 3 резолютивної частини вказаної постанови зазначено про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 21 830,82 доларів США.

При цьому, виконавче провадження N НОМЕР_3 відкрито з урахуванням сум, стягнутих при попередніх пред`явленнях виконавчого документа до виконання на суму 218 308,22 доларів США.

Слід також враховувати, шо Законом Украйни «Про никонавне провалжения» передбачено право виконавця з власної ініціативи виправити допущені у процесуальних документах, висених у виконавчому проваженні, граматичні чи арифметичі помики (16 жовтня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду справа № 814/758/17, адміністративне провадження №К/9901/23224/18.

Так, 17.04.2023 року приватним виконавцем винесена постанова про виправления помилки у постанові про стягнения з боржника основної винагороди із зазначенням наступних підстав: «Приватним виконавцем при вивченні матеріалів виконавчого проваджения виявлено помилку у резолютивній частині постанови про стягнення з боржника основной винагороди від 22.03.2023 року, помилково зазначено в резолотивній частині постанови невірну грошову одиницю суми основної винагороди, а саме: 21 830,82 гри. замість вірної 21 830,82 дол США.

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду нагадала, що відовідна правова позиція з цього приводу була викладена у постанові від 04 липня 2018 року у справі N° 761/12665/14-ц (провадження 14-134цс18). За ії змістом зазначення судом у своему рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, може вносити двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми кошів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачу має бути перерахована вказана у резолютивии частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

3 вищевикладеного вбачаеться, що відповідно до виконавчого листа з примусового виконання виконавчого листа No2-1036/12, виданого 16.05.2013 року Дарницьким районним судом м. Киева, сума стягнення з боржника становить 219 219,33 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 752 220,10 грн., а не визначений судом еквівалент суми боргу у гривні.

Наведене спростовує міркування скаржника щодо порушення приватним виконавцем порядку винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про стягнення основної винагороди приватного та неправомірність проведених розрахунків, оскільки розмір основної винагороди був визначений приватним виконавцем із розрахунку 10 % віл суми боргу, що підлягала стягненню з боржника станом на день відкриття виконавчого провадження (з урахуванням залишку заборгованості), при цьому еквівалент суми боргу визначений судовим рішенням не с сумою стягнення, а тому скаржник безпідставно дійшов висновку щодо необхідності розрахунку основної винагороди із суми сквіваленту, а не від суми боргу.

Окрім того, щодо тверджень скаржника про стягнення основної винагороди без урахування тієі обставини, що боржниками за рішенням суду є дві особи, то варто зауважити наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 431 ЦПІК України, якщо судове ришения прийнято на користь декількох позивачів або проти декількох відповідачів, або якщо виконання повинно бути проведено в різних місцях чи рішенням передбачено вчинення кількох дій, видаються декілька виконавчих листів, у яких зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати судове рішення, або зазначається, що обов`язком чи правом стягнення є солідарним.

Варто зауважити, що в силу приписів положень ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», в незалежності від кількості боржникія за судовим рішенням, постанова про стягнення основної винагороди виноситься на суму у розмірі 10% суми, що підлягае стягненню за виконавчим документом, а стягнення такої остовної винагороди вже буде проводитись у розмірі 10 % фактично стягнутої суми боргу з конкретного боржника.

Крім цього, відповілно до частин першої та третьої статті 56 Закону, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провалження, шитрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі реці. Водночас зазначаемо, що згідно з абзацом третім частини третьої статті 74 Закону, виконавець з власної інціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Таким чином, оскільки рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 17.10.2012 року не було чітко визначено частину боргу кожного із боржників, а лише вказано про солідарний обов`язок погашення боргу, то встановления розміру основної винагороди приватного виконавця із розрахунку 10% всієї суми боргу за виконавчим документом є законодавчо обгрунтованим та узгоджусться із положеннями ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійсноють примусове виконания судових рішень і рішень інших органів».

Враховуючи вищевикладене, доводи, на які посиласться скаржник не знайшли свого законодавчого підгрунтя, натомість приватним виконавцем Лановенко Л.О. вчинено виконавчі дії в рамках виконавчого проваджения правомірно, постанова про відкриття виконавчого проваджения та постанова про стягнення з боржника основної винагороди винесені із дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про органи та осіб, які здійсноють примусове викопання судових рішень і рішень інших органів», а тому підстав для визнання її протиправною та скасувания немає.

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржують ся (ч. 1 ст. 450 ЦПК України).

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (ч.2 ст. 450 ЦПК України).

З метою забезпечення процедури розгляду скарги на дії державного виконавця відповідно до ч.1 ст.450 ЦПК України повідомлялись сторони виконавчого провадження та державний виконавець про час та місце його проведення, й про необхідність забезпечення суду матеріалами виконавчого провадження.

За таких підстав суд визнав у відповідності до ч.ч.1, 2 ст.450 ЦПК України розглядати скаргу за відсутності оскаржувані дії (бездіяльність) особи (привитний виконавець, стягувач), адже неявка стягувача, привтного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного вонавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Так, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Наведені обставини свідчать, що скаржник та заінтересовані особи у цій скарзі, завчасно повідомлені про розгляд справи судом.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали скарги, а також витребувані судом у порядку підготовки скарги до судового розгляду матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_3 по виконанню виконавчого листа № 2-1036/12, виданого 16.05.2013 року Дарницьким районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсалбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 218 308,22 дол. США, основна винагорода - 21 830,82 дол. США, всього - 240 139.04 дол. США, у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги із наступних підстав.

З 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким викладено у новій редакції, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс України України.

Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України у новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦК України).

Судом встановлено, що на підставі заяви АТ «УніверсалБанк» від 22.03.2023 року й поданого виконавчого листа, виданого на підставі рішення Дарницького районного суду м.Києва від 17.10.2022 року, по справі за позовом ПАТ «УніверсалБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягення коштів по кредитному договору, яким позовні вимоги ПАТ «Універлал Банк» задоволено й стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універлал Банк» заборгованість за кредитним договором від 28.12.2007 року в сумі 219 219,33 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 752 220, 10 грн., приватним виконацем виконавчого округу Лановенко Л.О. розпочато виконавче провадження.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Лановенко Л.О. від 22.03.2023 року відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_3 щодо стягнення із ОСОБА_1 суми боргу на користь ПАТ «Універлал Банк» на підставі виконавчого листа № 2-1036/12, виданого 16.05.2013 року Дарницьким районним судом м.Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універлал Банк» заборгованість за кредитним договором від 28.12.2007 року в сумі 219 219,33 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 752 220, 10 грн.

При цьому у пункті 3 постанови приватного виконавця Лановенко Л.О. про відкриття виконавчого провадження від 22.03.20223 року ВП № НОМЕР_3 зазначено про стягнення з боржника основної винагороди виконавця у розмірі 21 830, 82 у валюті США, що складає 10% від суми стягнення 218 308,22 доларів США.

17.04.2023 року приватним виконавцем винесена постанова про виправления помилки у постанові про стягнения з боржника основної винагороди із зазначенням наступних підстав. Приватним виконавцем при вивченні матеріалів виконавчого проваджения виявлено помилку у резолютивній частині постанови про стягнення з боржника основной винагороди від 22.03.2023 року, помилково зазначено в резолотивній частині постанови невірну грошову одиницю суми основної винагороди, а саме: 21 830,82 гри. замість вірної 21 830,82 дол США.

Водночас згідно з абзацом третім частини третьої статті 74 Закону, виконавець з власної інціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Законом України «Про виконавче провалжения» передбачено право виконавця з власної ініціативи виправити допущені у процесуальних документах, висених у виконавчому проваженні, граматичні чи арифметичі помики (16 жовтня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду справа № 814/758/17, алміністративне провалження №К/9901/23224/18.

Тобто, винесенням вказаної постанови приватним виконавцем усунені розбіжності у сумі стягнення, відтак підстав для визнання рішення та дій виконавця, у межах тких доводів скарги немає.

Окрім того, вирішуючи скаргу із інших підстав оскарження, суд зазначає й про таке.

Відповідності до ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця склаласться з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, шо піднята стягненно, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною сьомо вказаної статті Закону передбачено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Пунктом 12 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 N° 643 визначено, що розмір основної винагороди приватного виконавця становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Таким чином, з аналізу положень ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які злійснюють примусове викопания судових рішень і рішень інших органів» вбачасться, що фіксована сума основної винагороди приватного виконавця встановлюється виключно у випадку виконання рішення суду немайнового характеру, натомість виконавчий лист N 2-1036/12 виданий 16.05.2013 року Дарницьким районним судом м.Києва, який перебуває на виконанні у приватного виконавця Лановенко Л.О., містить вимогу щодо стягнення грошових коштів, а тому розмір основної винагороди приватного виконавця вираховується у вигляді 10 % суми, що підлягас стягненню.

22.03.2023 року приватним виконавцем винесена постанова про стягнення з боржника основної винагороди, у якій зазначено, що сума основної винагороди склала 21 830,82 грн., пунктом 3 резолютивної частини вказаної постанови зазначено про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 21 830,82 доларів США.

При цьому, виконавче провадження ВП НОМЕР_3 відкрито з урахуванням сум, стягнутих при попередніх пред`явленнях виконавчого документа до виконання на суму 218 308,22 доларів США, а тому проведений розрахунок виконавцем є правильним, таким, що відповідає закону.

Доводи скарги про те, що виконавче провадження щодо стягнення боргу саме у валюті США, а не у державній валюті гривні, не заслуговує на увагу з огляду на таке.

Так, у виконавчому листі валютою виконання зобов`язання боржника перед стягувачем вказано саме у доларах США із зазначенням відповідного еквіваленту в гривні. Тобто рішення Дарницького районного суду м.Києва передбачає стягнення заборгованості саме у доларах США, а особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валоті визначені статте 49 Закону, якою передбачено, що у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і друго цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

При цьому, слід враховувати, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05.02.2020 у справі N° 750/2000/18, у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні, як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент. Перерахування суми еквіваленту у національній валюті України за офіційним курсом НБУ на момент винесення рішення судом не вважається належним виконанням судового рішення.

Аналогична правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16, в якій суд дійшов до висновку, що у разі зазначения у судовому рішенні про стягнения суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривнях стагувачеві має бути перерахована у резолютивній частині судового рішення в іноземній валоті, а не її еквівалент у гривні.

3 огляду на зазначене, виконання за вказаним виконавчим листом, повинне було здійснюватися в іноземній валюті, відтак доводи скарги й у цій частині судом відхиляються.

Аргументи скаржника про стягнення з нього одного основної винагороди без урахування тієі обставини, що боржниками за рішенням суду є дві особи, спростовуються таким.

Відповідно до ч.5 ст.431 ЦПІК України якщо судове ришения прийнято на користь декількох позивачів або проти декількох відповідачів, або якщо виконання повинно бути проведено в різних місцях чи рішенням передбачено вчинення кількох дій, видаються декілька виконавчих листів, у яких зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати судове рішення, або зазначається, що обов`язком чи правом стягнення є солідарним.

Положенням ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що в незалежності від кількості боржникія за судовим рішенням, постанова про стягнення основної винагороди виноситься на суму у розмірі 10% суми, що підлягае стягненню за виконавчим документом, а стягнення такої остовної винагороди вже буде проводитись у розмірі 10 % фактично стягнутої суми боргу з конкретного боржника.

Крім цього, відповілно до частин першої та третьої статті 56 Закону, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провалження, шитрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі реці.

Й, оскільки рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 17.10.2012 року не було чітко визначено частину боргу кожного із боржників, а вказано про солідарний обов`язок погашення боргу, то встановления розміру основної винагороди приватного виконавця із розрахунку 10% всієї суми боргу за виконавчим документом є законодавчо обгрунтованим та узгоджусться із положеннями ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійсноють примусове виконания судових рішень і рішень інших органів».

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ст. 2 вказаного Закону).

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст. 5 Закону).

Зважаючи на встановлені державним виконавцем обставини по виконаню вказаного виконавчого документа, те, що у боржника утворилась заборгованість зі сплати аліментів, з дотримання правил, визначення такої заборгованості, оскаржуваний розрахунок є обгрунтованим.

Відповідно до ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Позиція скаржника про те, що з вказаних ним підстав дії та рішення приватного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є необгрутновамини.

Відповідно, судом встановлена правомірність оскаржуваних дій та рішення приватного виконавця, прийнятих у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», і вважає, що останні не можуть бути визнані незаконними.

Докази, які вказували б на порушення приватним виконавцем чинного законодавста прав боржника, як сторони виконавчого провадження, щодо виконання рішення суду, з підстав, зазначених у скарзі, не встановлено.

При цьому, необхідно враховувати, що скаржник у прохальній частині скарги оскаржує постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 23.03.2023 року, якої у матеріалах виконавчого провадження немає, й таку до суду не надає, а відповідно до принцину диспозитивності, суд не вправі виходити за межі вимог.

З - поміж іншого, суд зазначає й про теке.

Оскаржувані підстави цією скаргою дії та рішення приватного виконавця Лановенко Л.О. були предметом розгляду Міністерсовм юстиції України, який за наслідком розгляду скарги ОСОБА_1 від 03.04.2023 року вказав про те, що перевіркою порушених у скарзі питань, підстав для застосування до приватного виконавця Лановенко Л.О. положень п.4 п.6-1 розділу ІY «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», не встановлено.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Приймаючи до уваги предмет скарги, наслідки її розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 452 ЦПК України.

Так, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги (судовий збір, витрати на правову допомогу), покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Зважаючи на наслідки розгляду скарги, зі скаржника на користь оскаржунаної дії та рішення особи - привтного виконвця Лановенко Л.О. у відповідності до ст. 452 ЦПК України підлягають стягненню 536 грн. 80 коп. судового збору за ставками судового збору станом на 01.01.2023 року, як передбачено Законом України «Про судовий збір».

Оскаржувана дії та рішення особа - приватний виконавець Лпановенко Л.О. звернувся до суду із заявою про вирішення за наслідком розгляду скарги питання про відшкодування понесених приватним виконавцем витрат на правову допомогу в сумі 4 000 грн. 00 коп. відповідно до Договору про надання правової допомоги від 04.01.2022 року, укладеного між АО «Альма Теміс» та приватним виконавцем Лановенко Л.О., протоколом погодження видів правової допомоги та договірної ціни, який є невід`ємною частиною до Договору про надання правової допомоги від 04.01.2022 року, Додаткової угоди № 4 від 18.04.2024 року, Акту виконаних робіт - прийому - передачі наданих послуг від 04.01.2024 року на суму 4 000 грн. 00 коп., яка складається із надання усної консультації стосовно складання процесуальних документів - 1 год. вартістю 500 грн. 00 коп., складання письмових пояснень по справі - 3,5 год. - 3 500 грн. 00 коп., всього на суму 4 000 грн. 00 коп., платіжної квитанції від 22.01.2024 року про понесені витрати на вказану суму, які підлягають стягненню зі скаржника на користь оскаржуваної дії та рішення особи (приватного виконавця Лрновенко Л.О.) за наслідком вирішення справи відповідно до ст. 452 ЦПК України; підстав для зменшення немає, суд вважає, що такі витрати є обґрунтованими, доведеними й співмірними із складністю прави.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України).

За результатами розгляду справи, відповідно до п. 2 ч.2 ст. 137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, серед іншого - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст.450, 451, 452 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про судовий збір», суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Лановенко Люмили Олегівни про відкриття виконавчого провадження, заінтересована особа - Акціонерне товариство «Універлал Банк», - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , на користь держави 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 (вісімдесят) коп. - судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , на користь приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Лановенко Люмили Олегівни, ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_2 , 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 (нуль) коп. - витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Копію ухвали невідкладно направили скаржнику та заінтересованим особам для відома.

СУДДЯ: