Справа № 151/743/23
Провадження №2/151/19/24
РІШЕННЯ

іменем України

17 січня 2024 року смт. Чечельник

Чечельницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Моцного В.С.

за участю :

секретаря судових засідань Добровольської М.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Кресюна В.А.

представника Державної Казначейської служби України Кравчука С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Чечельник Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою адвоката Кресюна Василя Андрійовича, поданої в інтересах ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення 3 % річних та індексу інфляції,

ВСТАНОВИВ:

22 листопада 2023 року адвокат Кресюн В.А. звернувся до Чечельницького районного суду Вінницької області в інтересах ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України про стягнення компенсації у розмірі 3% річних та індексу інфляційних втрат. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області по цивільній справі № 151/260/21, яке набрало законної сили 28.12.2021 стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди завданої незаконними рішеннями та діями органів досудового слідства та прокуратури у сумі 1 300 000 (один мільйон триста тисяч) гривень; за надання правової допомоги кошти у сумі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень; за паливо мастильні матеріали за явку адвоката до Бершадського районного суду Вінницької області кошти у сумі 19533 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот тридцять три) гривні 58 копійок; за квитки за явку адвоката до апеляційного суду Вінницької області кошти у сумі 413 (чотириста тринадцять) гривень та на оплату банківських послуг за оплату правової допомоги кошти у сумі 300 (триста) гривень. У зв`язку з тим, що Державна Казначейська Служба України не виплачувала ОСОБА_1 кошти за рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області по цивільній справі № 151/260/21, яке набрало законної сили 28.12.2021, тому 18.04.2023 ОСОБА_1 подав позов до Чечельницького районного суду Вінницької області, яким просив стягнути з Державної Казначейської Служби України індекс інфляції та 3% річних з 01.01.2022 по 18.04.2023 включно. Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області по цивільній справі №151/242/23, яке вступило в силу 12.10.2023, з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 було стягнуто: інфляційні витрати у розмірі 409452.40 гривень та 3%-річних у сумі 52128.32 гривень, а всього на суму 461580.72 гривні, з 01.01.2022 по 18.04.2023 включно. Лише 31.10.2023 Державна Казначейська Служба України виплатила ОСОБА_1 кошти за рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області по цивільній справі №151/260/21, у сумі 1 345 246.94 гривень. Таким чином Державний бюджет України повинен сплатити ОСОБА_1 інфляційні витрати та 3% річних за період з 19.04.2023 по 30.10.2023 включно.

3% річних від 1345246.50 грн. становить 40357.40 грн. за рік.

3% за 1 місяць становить 3363.12 грн.

3% за 10 днів (декаду) становить (3363.12 грн. : 3 декади) = 336.31 грн.

з 19.04.2023 по 31.10.2023 пройшло 7 місяців та 10 днів.

7 місяців х 3363.12 грн. = 23541.84 грн.

Таким чином Державний бюджет України повинен сплатити ОСОБА_1 3% річних з 19.04.2023 по 31.10.2023 : 336.31 грн + 23541.84 грн = 23878.15 грн. Крім 3% річних Державний бюджет України повинен сплатити індекс інфляції з 19.04.2023 по 31.10.2023, а саме: станом на 19.04.2023 Державний бюджет України повинен сплатити ОСОБА_1 1345246.50 грн.

травень 2023 р. 100.5% х 1345246.50 грн. = 1351972.70 грн.

червень 2023 р. 100.8% х 1351972.70 грн. = 1362788.40 грн.

липень 2023 р. 99.4% х 1362788.40 грн. = 1354611.60 грн.

серпень 2023 р. 98.6% х 1354611.60 грн. = 1335647.00 грн.

вересень 2023 р. 100.5% х 1335647.00 грн. = 1342325.20 грн.

жовтень 2023 р. 100.8% х 1342325.20 грн. = 1353063.80 грн.

Таким чином з 19.04.2023 по 31.10.2023 Державший бюджет України повинен сплатити ОСОБА_1 індекс інфляції: 1 353063,80 грн - 1345 246 грн 50 коп =7 817 грн 30 коп.

Ухвалою суду від 23 листопада 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін.

13.12.2023 відповідач Державна Казначейська служба України через "Електронний суд" надіслали суду відзив на позов в якому із заявленим позовом адвоката Кресюна В.А. поданого в інтересах ОСОБА_1 не погодилися та зазначили, що в силу приписів ст. 19 Конституції України у системному зв`язку з нормами пункту 9 розділу VI БК України, Казначейство під час виконання судових рішень керується винятково нормами спеціально затвердженого Кабміном акта порядку № 845. Порядок № 845 та Закон про відшкодування шкоди не встановлюють для Казначейства строку для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно із судовими рішеннями про відшкодування шкоди Державою. Порядок № 845 та Закон про відшкодування шкоди не передбачають можливості нарахування та виплати інфляційних втрат та трьох процентів річних під час/після виконання рішення суду про відшкодування шкоди Державою. Відсутні підстави вважати, що Казначейство могло допустити прострочення виконання судового рішення про відшкодування шкоди Державою, оскільки в силу приписів підпункту 1 пункту 9 розділу VI БК України та пункту 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного бюджету виконуються у порядку черговості надходження виконавчих документів до органів Казначейства. Казначейство вчиняє визначені пунктом 39 Порядку № 845 заходи щодо інформування Мінфіну про необхідність додаткових коштів понад обсяг відповідних бюджетних призначень за КПКВК 3504030. Казначейство не має ані повноважень, ані законної можливості здійснити списання коштів з бюджету, що перевищувалиб обсяг бюджетних асигнувань. Своєю чергою Казначейство залучене до справи лише з огляду на надані йому повноваження щодо безспірного списання коштів бюджету, тобто як орган, котрий має вчинити чітко визначені законодавством України дії, спрямовані на виконання судового рішення про відшкодування шкоди. Отже, позовні вимоги про стягнення з Державного бюджету України індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до статті 625 ЦК України є безпідставними та не можуть підлягати задоволенню. Щодо заявлення позивачем вимог, які суперечать принципу цільового використання бюджетних коштів. Статтею 95 Конституції України та п. 8 ч. 1 ст. 7 БК України встановлено правило, за яким виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави, розмір і цільове спрямування цих видатків. Частиною першою статті 23 БК України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України. Водночас Державний бюджет України (ані за КПКВК 3504030, ані за будь-якою іншою бюджетною програмою) не передбачає асигнувань для виплати інфляційних втрат та трьох процентів річних за стверджуване "прострочення" виконання рішення суду про відшкодування шкоди Державою. Більше того, у Порядку № 845 Кабінет Міністрів України визначив вичерпний перелік рішень, за якими може бути здійснено безспірне списання коштів державного бюджету. Можливість списання (стягнення) з державного бюджету будь-яких інших видів виплат законодавством про виконання судових рішень законодавством не визначена. Крім того, звертають увагу суду, що згідно зі ст. 119 БК України, нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет); напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми або в порядку використання бюджетних коштів; бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання коштів). Згідно зі ст. 116 БК України, взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства. Згідно зі ст. 210 КК України, нецільове використання бюджетних коштів службовою особою, а так само здійснення видатків бюджету чи надання кредитів з бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч Бюджетному кодексу України чи закону про Державний бюджет України на відповідний рік, якщо предметом таких дій були бюджетні кошти у великих розмірах караються штрафом від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого. Крім того, підпунтом 8 пункту 9 розділу VI БК України передбачено, що рішення суду, що передбачають списання коштів за видатками, бюджетні призначення щодо яких не визначені законом про Державний бюджет України, підлягають оскарженню органами державної влади (органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування) в апеляційному, касаційному порядку. Списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) на виконання рішень судів здійснюється з часу встановлення щодо таких видатків бюджетних призначень у законі про Державний бюджет України або у змінах до них. Отже, судове рішення про стягнення коштів, без встановлених бюджетних призначень законом про Державний бюджет України на відповідний рік (наприклад, про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних), не може бути виконане за жодних умов! Щодо вимоги позивача про звільнення від судового збору то в позовній заяві позивач просить відповідно до вимог ч. 1 ст 2 ЗУ "Про відшкодування шкоди, завданої громадянові незаконими діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" звільнити від сплати судового збору ОСОБА_1 , тому вони наголошують, що вимогою позивача є стягнення 3% річних та індексу інфляції за тривале невиконання рішення суду і предмет спору по справі №151/743/23 не підпадає під дію Закону про відшкодування шкоди, а отже є підставою для відмовленні в задоволені позовних вимог.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його адвокат Кресюн В.А. позовні вимоги підтримали в повному обсязі по мотивах зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача ДКСУ Кравчук С.О. у судовому засіданні яке проводилося в режимі відеоконференції позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні по мотивах зазначених у відзиві.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, ознайомишись із поданими сторонами доказами, взявши до уваги наданий відповідачем відзив та долучені до нього документи, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Порядок виконання рішення судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами) визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок).

Пунктом 35 Порядку передбачено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), зокрема: шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Відповідно до п. 36 Порядку у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Орган Казначейства повідомляє зазначеному органу протягом п`яти робочих днів після надходження документів про їх надходження.

Орган прокуратури та орган державної влади, зазначені у пункті 36 цього Порядку, подають протягом 15 робочих днів органові Казначейства документи (відомості), що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету і їх перерахування на рахунок стягувача.

Після закінчення такого строку орган Казначейства надсилає протягом п`яти робочих днів до Казначейства зазначені документи (відомості).

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 Порядку в Казначействі відкривається відповідний рахунок (пункт 38 Порядку).

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Статтею 95 Конституції України встановлено правило, за яким виключно Законом "Про Державний бюджет України" визначаються будь-які видатки держави, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Крім цього, пунктом 8 частини 1 статті 7 Бюджетного кодексу України закріплено принцип цільового використання бюджетних коштів, згідно з яким бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями. Зокрема, у Законі України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік передбачено спеціальну бюджетну програму КПКВК 3504030 "Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. їх посадових і службових осіб" (далі - КПКВК 3504030).

Відповідно до пункту 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що на виконанні рішення Чечельницького районного суду, постановленого 28 грудня 2021 року у цивільній справі № 151/260/21 було видано виконавчий лист про стягнення з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку 1 300 000 (один мільйон триста тисяч) гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди; 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень витрат за надання правової допомоги; 19 533 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот тридцять три) гривні 58 копійок, сплачені ним на паливно мастильні матеріали за явку адвоката до Бершадського районного суду Вінницької області, 413 (чотириста тринадцять) гривень 36 копійок, сплачені ним за квитки за явку адвоката до апеляційного суду Вінницької області; 300 (триста) гривень, сплачені ним на оплату банківських послуг за оплату правової допомоги.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18.

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Із позовної заяви вбачається, що представник позивача ОСОБА_2 адвокат Кресюн В.А. просить стягнути 3% річних та інфляційні втрати за період з 19.04.2023 по 30.10.2023.

У зв`язку з тим, що Державна Казначейська Служба України лише 31.10.2023 виплатила ОСОБА_1 кошти за рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області по справі №151/260/21, яке вступило в силу 28.12.2021 в сумі 1 345 246 (один мільйон триста сорок п`ять тисяч двісті сорок шість) гривень 94 копійок тому відповідно до вимог ст. 625 ЦК України Державна Казначейська Служба України зобов`язана сплатити індекс інфляції за прострочення виконання основного зобов`язання та 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення невиконання зобов`язання з відшкодування шкоди з 01.01.2022 по 31.10.2023.

Рішенням Чечельницького районного суду від 07 липня 2023 року з ДКСУ на користь ОСОБА_1 стягнуто за період з 01.01.2022 по 18.04.2023, 3% річних, що становить 52 128 гривень 32 копійки та інфляційні втрати у розмірі 409 452 гривні 40 копійок, що в загальному становить 461580 гривень 72 копійки, тому ДКСУ повинно ще сплатити ОСОБА_1 3% річних та інфляційні витрати за період з 19.04.2023 по 31.10.2023, тобто за 7 місяців 10 днів.

Таким чином ДКСУ має сплатили ОСОБА_1 3% річних за 7 місяців і 10 днів з 19.04.2023 по 31.10.2023 (23 541.84 грн + 1121.04 грн = 24662.88 грн).

Завдана несвоєчасним виконанням рішення суду 3% річних від 1345246.50 грн. становить 40357.40 грн. за рік в сумі яка складається:

3% річних від 1345246.50 грн становить 40357.40 грн за рік.

3% за 1 місяць становить 3363.12 грн.

3% за 10 днів (декаду) становить (3363.12 грн : 3 декади) = 1121.04 грн.

з 19.04.2023 по 31.10.2023 пройшло 7 місяців та 10 днів.

7 місяців х 3363.12 грн = 23541.84 грн.

Крім 3% річних ДКСУ повинно сплатити індекс інфляції з 19.04.2023 по 31.10.2023 в сумі 7817.30 грн, який складається:

станом на 19.04.2023 ДКСУ повинна сплатити ОСОБА_1 1345246.50 грн.

травень 2023 р. 100.5% х 1345246.50 грн. = 1351972.70 грн.

червень 2023 р. 100.8% х 1351972.70 грн. = 1362788.40 грн.

липень 2023 р. 99.4% х 1362788.40 грн. = 1354611.60 грн.

серпень 2023 р. 98.6% х 1354611.60 грн. = 1335647.00 грн.

вересень 2023 р. 100.5% х 1335647.00 грн. = 1342325.20 грн.

жовтень 2023 р. 100.8% х 1342325.20 грн. = 1353063.80 грн.

Таким чином з 19.04.2023 по 31.10.2023 ДКСУ повинно сплатити ОСОБА_1 індекс інфляції: 1 353063.80 - 1345246.50 грн.= 7817.30 грн.

Дослідивши докази у справі, надавши оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету на користь позивача матеріальної шкоди за тривале невиконання рішення суду підлягають задоволенню на загальну суму 32480.33 гривні (24662.88 грн + 7817,45 грн).

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 19, 56 Конституції України, Закону України "Про виконавче провадження" статтями 11, 625 Цивільного Кодексу України, статтями 4, 12, 19, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, Правовим висновком Верховного Суду України, викладеним 1 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14 та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18 суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , картка платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 ) три відсотки річних, що становить 24 662 (двадцять чотири тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 88 копійок та інфляційні втрати у розмірі 7 817 (сім тисяч вісімсот сімнадцять) гривень 45 копійок, що в загальному становить 32 480 (тридцять дві тисячі чотириста вісімдесят) гривень 33 копійки.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення виготовлено 22 січня 2024 року.

Суддя Валерій МОЦНИЙ