Провадження № 22-ц/801/130/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 рокуСправа № 127/24223/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області 30 жовтня 2023 року, ухвалене суддею Дерновою В.В., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь моральну шкоду в розмірі 15 000 гривень, завдану за період з січня 2021 року по травень 2023 року внаслідок тримання його в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)» в умовах, що принижують його гідність та у зв`язку з поводженням, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що відповідно до вироку Піщанського районного суду Вінницької області від 21.12.2011 він засуджений до довічного позбавлення волі та з 02.06.20210 відбуває покарання в ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1».

У зв`язку з триманням його у вказаній державній установі в умовах, що принижують його гідність, та у зв`язку з поводженням, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи характер правопорушення, тривалість та глибину моральних страждань, за період з січня 2021 року по травень 2023 року йому заподіяно моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню.

Зазначає, що під час утримання його в установі з виконання покарань протягом січня 2021 року травня 2023 року були порушені його законні права, а саме: порушення законних прав на телефонні розмови; незабезпечення його предметами першої необхідності та речовим майном; порушення прав на належні побутові умови; порушення прав на належні житлові умови; порушення прав у зв`язку з безпідставним обліком засудженого як особи, схильної до нападу.

Вказані порушення підтверджуються численними судовими рішеннями та листами прокуратури.

Позивач вважає, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Враховуючи характер правопорушення, тривалість та глибину моральних страждань, яких зазнав позивач, з урахуванням принципу розумності та справедливості розмір моральної шкоди оцінює в сумі 15 000 гривень.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області 30 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 368 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати частково рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено листи прокуратури від 13.03.2023, 18.04.2023, 09.05.2023, 26.05.2023, 30.05.2023, 31.05.2023, 27.06.2023, 28.06.2023, а також лист Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 29.05.2023. Вважає, що врахування вказаних доказів щодо протиправних дій ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» є підставою для задоволення позову у повному обсязі. Суд не обґрунтував належним чином зменшення розміру моральної шкоди з 15 000 грн до 5 368 грн. У решті апеляційна скарга за своїм змістом відтворює зміст (виклад обставин та правове обґрунтування) позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві Державна казначейська служба України просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, виходячи із засад розумності та справедливості дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 5 368 гривень, який встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», що є обґрунтованою та справедливою сатисфакцією за душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. Оскільки Державна установа «Вінницька установа виконання покарань (№1) є органом державної влади, то завдана ОСОБА_1 моральна шкода внаслідок незаконних дій відшкодовується державою.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_1 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року, яка набрала законної сили 02 лютого 2021 року, в адміністративній справі № 120/4097/20-а визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» щодо незабезпечення права засудженого ОСОБА_1 на безоплатне отримання предметів першої необхідності та особистої гігієни, а саме: мила, зубної щітки та зубної пасти, туалетного паперу. Зобов`язано Державну установу «Вінницька установа виконання покарань (№1)» вжити заходи щодо забезпечення права засудженого ОСОБА_1 на безоплатне отримання предметів першої необхідності та особистої гігієни, а саме: мила, зубної щітки та зубної пасти, туалетного паперу (а.с.52-54).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року, яке набрало законної сили 15 березня 2021 року, в адміністративній справі № 120/7571/20-а визнано протиправною бездіяльність Державної установи виконання покарань «Вінницька установа виконання покарань № 1» щодо незабезпечення права довічно засудженого ОСОБА_1 на радіофікування камери, де він відбуває покарання для прослуховування радіопередач. Зобов`язано Державну установу «Вінницька установа виконання покарань (№1)» радіофікувати камеру довічно засудженого ОСОБА_1 шляхом встановлення радіоприймача для прослуховування радіопередач (а.с.68-69).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року, яке набрало законної сили 01 квітня 2021 року, в адміністративній справі № 120/8404/20-а визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» щодо незабезпечення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 речовим майном: шкарпетками, майками, натільною білизною, фуфайкою трикотажною, постільною білизною згідно з нормами належності. Зобов`язано Державну установу «Вінницька установа виконання покарань (№1)» вжити заходів щодо забезпечення права засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 на отримання речового майна: шкарпеток, майок, натільної білизни, фуфайки трикотажної, постільної білизни згідно з нормами належності (а.с.55-59).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року, яке набрало законної сили 29 квітня 2021 року, в адміністративній справі № 120/502/21-а визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» щодо незабезпечення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 необхідними житлово-побутовими умовами, а саме змивним бачком в камерному приміщенні № 133 Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)». Зобов`язано Державну установу «Вінницька установа виконання покарань (№1)» вжити заходів щодо забезпечення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 необхідними житлово-побутовими умовами, а саме змивним бачком в камерному приміщенні № 133 Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» (а.с.70-74).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року, яке набрало законної сили 12 травня 2021 року, в адміністративній справі № 120/912/21-а визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», що полягає у незабезпеченні права ОСОБА_1 на телефонні розмови 1, 2, 3, 4, 7, 8, 9, 10, 12, 15, 16, 17, 23, 24, 30 та 31 січня 2021 року (а.с.22-26).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року, яке набрало законної сили 05 серпня 2022 року, в адміністративній справі № 120/2691/22-а визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», що полягає у незабезпеченні права ОСОБА_1 на телефонну розмову 07 січня 2022 року (а.с.38-40).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року, яке набрало законної сили 05 серпня 2022 року, в адміністративній справі № 120/2693/22-а визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», що полягає у незабезпеченні права ОСОБА_1 на телефонну розмову 06 січня 2022 року (а.с.41-44).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21 липня 2022 року, яке набрало законної сили 23 серпня 2022 року, в адміністративній справі № 120/2960/22-а визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», що полягає у незабезпеченні права ОСОБА_1 на здійснення телефонної розмови 15 січня 2022 року (а.с.33-36).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року, яке набрало законної сили 12 жовтня 2021 року, в адміністративній справі № 120/7097/21-а визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», що полягає у незабезпеченні права ОСОБА_1 на здійснення телефонних розмов 22, 23, 26, 29 та 30 травня 2021 року (а.с.31-32).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року, яке набрало законної сили 02 листопада 2021 року, в адміністративній справі № 120/7494/21-а визнано протиправними дії Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» стосовно неналежного проведення перевірки щодо порушення прав засудженого ОСОБА_1 на прання, заміну постільної та натільної білизни під час відвідування лазні 24 березня 2021 року. Зобов`язано Державну установу «Вінницька установа виконання покарань (№1)» провести повну та об`єктивну перевірку дій Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» щодо порушення прав засудженого ОСОБА_1 на прання, заміну постільної та натільної білизни під час відвідування лазні 24 березня 2021 року (а.с.60-67).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року, яке набрало законної сили 12 листопада 2021 року, в адміністративній справі № 120/5709/21-а визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» щодо незабезпечення права засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 на здійснення телефонних розмов 2, 6, 7, 8, 9, 10, 13, 14, 20, 21, 26, 27, 28 та 29 березня 2021 року (а.с.27-30).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2022 року, яке набрало законної сили 10 травня 2022 року, в адміністративній справі № 120/14829/21-а визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» щодо незабезпечення розгляду звернення ОСОБА_1 від 06 серпня 2021 року. Зобов`язано Державну установу «Вінницька установа виконання покарань (№1)» розглянути звернення ОСОБА_1 від 06 серпня 2021 року щодо незабезпечення належних житлових, побутових, санітарно-гігієнічних умов його утримання, із урахуванням висновків суду зроблених у цьому рішенні (а.с.86-90).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року, яке набрало законної сили 12 липня 2022 року, в адміністративній справі № 120/14828/21-а визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» щодо незабезпечення розгляду звернення ОСОБА_1 від 06 серпня 2021 року. Зобов`язано Державну установу «Вінницька установа виконання покарань (№1)» розглянути звернення ОСОБА_1 від 06 серпня 2021 року щодо незабезпечення належних житлових, побутових, санітарно-гігієнічних умов його утримання, із урахуванням висновків суду зроблених у цьому рішенні (а.с.77-80).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року, яке набрало законної сили 11 серпня 2022 року, в адміністративній справі № 120/976/22-а визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» щодо нерозгляду звернення ОСОБА_1 від 19 серпня 2021 року. Зобов`язано Державну установу «Вінницька установа виконання покарань (№1)» розглянути звернення ОСОБА_1 від 19 серпня 2021 року щодо забезпечення камерного приміщення, у якому він утримується, кухлем для питної води (а.с.81-84).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року, яке набрало законної сили 17 жовтня 2022 року, в адміністративній справі № 120/650/21-а визнано протиправним та скасовано рішення комісії по постановці та зняттю з профілактичного обліку ув`язнених та засуджених, які утримуються у Державній установі «Вінницька установа виконання покарань №1», викладене в протоколі №14 від 14 серпня 2020 року, яким засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 постановлено на профілактичний облік установи, в категорію осіб, схильних до нападу на персонал установи виконання покарань (а.с. 92-102).

У листі Вінницької окружної прокуратури від 13 березня 2023 року №50-20-21 зазначено, що прокуратурою розглянуто звернення ОСОБА_1 від 25.01.2023, 03.02.2023, 07.02.2023 та 13.02.2023 щодо незабезпечення його права на телефонні розмови адміністрацією ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1». У зв`язку з тим, що під час проведення перевірки окремі факти щодо незабезпечення права на телефонні розмови знайшли своє підтвердження, за результатами перевірки всіх доводів, викладених у зверненнях, прокуратурою внесено документ прокурорського реагування до ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» (а.с.46).

У листі Вінницької окружної прокуратури від 18 квітня 2023 року №50-20-21 зазначено, що прокуратурою розглянуто звернення ОСОБА_1 від 20.02.2023 та 10.04.2023 щодо незабезпечення 06.02.2023 його права на телефонні розмови адміністрацією ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1», а також неналежних житлово-побутових умов у камерному приміщенні. Вінницькою окружною прокуратурою 13.03.2023 внесено вказівку начальнику ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» у зв`язку із незабезпеченням права на телефонні розмови в окремі дати впродовж січня-лютого 2023 року, у тому числі 06.02.2023. Крім цього, 14.04.2023 начальнику установи внесено документи реагування з питань гарантування Плотнікову І. належних житлово-побутових умов, у тому числі щодо забезпечення камерного приміщення ванною для миття ніг (для чоловіків) (а.с.75).

У листі Вінницької окружної прокуратури від 09 травня 2023 року №50-20-21 зазначено, що прокуратурою розглянуто звернення ОСОБА_1 від 10.02.2023 щодо незабезпечення 30.01.2023 його права на телефонні розмови адміністрацією ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1». 13.03.2023 прокуратурою внесено вказівку начальнику ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» у зв`язку із незабезпеченням права на телефонні розмови в окремі дати впродовж січня-лютого 2023 року, у тому числі 30.01.2023, за результатами розгляду якої одну посадову особу притягнуто до дисциплінарної відповідальності (а.с.47).

У листі Вінницької окружної прокуратури від 26 травня 2023 року №50-20-21 зазначено, що прокуратурою розглянуто звернення ОСОБА_1 від 28.04.2023, а також звернення від 28.04.2023 щодо незабезпечення 26.04.2023 його права на телефонні розмови адміністрацією ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1». За результатами перевірки встановлено, що мають місце окремі факти незабезпечення права ОСОБА_1 на телефонні розмови впродовж квітня 2023 року, а саме 02.04.2023 та 26.04.2023. Матеріали перевірки будуть використанні під час подальшої підготовки та внесення документів прокурорського реагування (а.с.48).

У доповненні від 31 травня 2023 року до вказаної відповіді Вінницькою окружною прокуратурою зазначено, що на усунення виявлених порушень внесено вказівку начальнику ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» (а.с.49).

У листі Вінницької окружної прокуратури від 30 травня 2023 року №50-20-21 зазначено, що прокуратурою розглянуто звернення ОСОБА_1 від 24.04.2023 та 02.05.2023 щодо невиконання рішень Вінницького окружного адміністративного суду адміністрацією ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1». За результатами перевірки документи прокурорського реагування не вносилися (а.с.85).

У листі Вінницької окружної прокуратури від 27 червня 2023 року №50-20-21 зазначено, що прокуратурою розглянуто звернення ОСОБА_1 від 30.05.2023 щодо не скерування окремих його листів з ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» до окружної прокуратури. У зв`язку з тим, що під час проведеної у червні 2023 року перевірки з питань додержання прав ОСОБА_2 установи виконання покарань також встановлено окремі факти щодо незабезпечення права на листування з органами прокуратури. Вінницькою окружною прокуратурою на усунення виявлених порушень внесено вказівку начальнику установи, в тому числі з питань листування (а.с.76).

У листі Вінницької окружної прокуратури від 28 червня 2023 року №50-20-21 зазначено, що прокуратурою розглянуто звернення ОСОБА_1 від 24.05.2023 щодо незабезпечення 20.05.2023 його права на телефонні розмови адміністрацією ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1». За результатами проведеної у червні 2023 року перевірки прокуратурою внесено вказівку начальнику ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» (а.с.50).

У листі Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 29 травня 2023 року №10182 (для оголошення засудженому до довічного позбавлення воді ОСОБА_1 ) зазначено, що факти, викладені у зверненні щодо неправомірних дій працівників ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1», які виразились у відмові в наданні телефонного дзвінку були розглянуті та вказано адміністрації установи на важливість здійснення контролю щодо дотримання права надання телефонних розмов усім засудженим, в тому числі засудженим до довічного позбавлення волі (а.с.81).

Згідно зі статтею 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України. Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 7 КВК України держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду. Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.

За змістом частини першої статті 8 КВК України, засуджені мають право, зокрема, на гуманне ставлення до них та на повагу їх людської гідності; засуджені не повинні підлягати жорстокому, нелюдському або такому, що принижує їх гідність, поводженню; на належне матеріально-побутове забезпечення у порядку, встановленому цим Законом та нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

На осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу (ч. 2 ст. 151 КВК України).

Частиною першою, другою статті 107 КВК України визначено, що засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України, зокрема: користуватися послугами, які надаються в місцях позбавлення волі, в тому числі додатковими, оплачуваними; розпоряджатися грошовими коштами, придбавати, володіти і розпоряджатися предметами, речами, виробами; здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, користуватися глобальною мережею Інтернет; придбавати, користуватися і зберігати предмети першої потреби, періодичні видання, літературу, продукти харчування.

Засудженим можуть надаватися й інші права, реалізація яких не суперечить меті покарання, порядку і умовам виконання та відбування покарання.

У ч. 1, 7 ст. 108 КВК України зазначено, що засуджені мають право придбавати за безготівковим розрахунком продукти харчування, одяг, взуття, білизну та предмети першої потреби на гроші, зароблені в колоніях, одержані за переказами, за рахунок пенсії та іншого доходу, без обмеження їх обсягу.

Перелік продуктів харчування, одягу, взуття, білизни і предметів першої потреби, що дозволяються до продажу засудженим, визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч. 5, 8 ст. 110 КВК України, засудженим надається, в тому числі й під час перебування в стаціонарних закладах охорони здоров`я, право на телефонні розмови (у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку) без обмеження їх кількості під контролем адміністрації, а також користуватися глобальною мережею Інтернет. Телефонні розмови оплачуються з особистих коштів засуджених. Телефонні розмови між засудженими, які перебувають у місцях позбавлення волі, забороняються. Телефонні розмови та користування у глобальній мережі Інтернет оплачуються з особистих коштів засуджених. Телефонні розмови проводяться протягом дня у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну, а за необхідності та за погодженням з адміністрацією - у будь-який час.

Порядок організації побачень, телефонних розмов, користування мережею Інтернет встановлюється Міністерством юстиції України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 115 КВК України, особам, які відбувають покарання у виправних і виховних колоніях, створюються необхідні житлово-побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Засуджені, як правило, тримаються в приміщеннях блочного типу. Норма жилої площі на одного засудженого не може бути менш як чотири квадратні метри, а у лікувальних закладах при виправних колоніях, у виправних колоніях, призначених для тримання і лікування хворих на туберкульоз, у стаціонарі - п`яти квадратних метрів.

Засудженим надається індивідуальне спальне місце і постільні речі. Вони забезпечуються одягом, білизною і взуттям за сезоном з урахуванням статі і кліматичних умов, а в лікувальних закладах - спеціальним одягом і взуттям.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України 28 серпня 2018 року № 2823/5.

Ці Правила обов`язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статей 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У частині першій статті 23 ЦК України зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з положеннями статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною першою статті 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При вирішенні спору про відшкодування моральної суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського суду з прав людини, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу» (2001 рік), «Калок проти Франції» (2000 рік) та «Недбала проти Польщі» (2000 рік) Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Переглянувши в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 5 368 грн, що становить два прожиткових мінімуми для працездатних осіб, правильно виходив із засад розумності та виваженості, із урахуванням обставин справи та критерію справедливості відшкодування.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не спростовує висновки суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, хоча, як слідує зі змісту п. 5 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, саме особа, яка подає апеляційну скаргу повинна зазначити в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо).

Отже, особа, яка подає апеляційну скаргу, повинна не лише вказати про незаконність судового рішення, але у неї є обов`язок вказати в чому саме полягає незаконність рішення, тобто повинна спростувати висновки суду першої інстанції щодо встановлених ним обставин.

Апеляційна скарга за своїм змістом фактично відтворює зміст позовної заяви, в якій ОСОБА_1 також не обґрунтував розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на його користь.

ОСОБА_1 лише вказав, що судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди не було враховано листи Вінницької окружної прокуратури та лист Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, що, на його думку, впливає на розмір моральної шкоди.

Вказані доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги апеляційним судом, оскільки, по-перше, ОСОБА_1 не обґрунтовує, як саме факт наявності таких листів впливає на розмір завданої йому моральної шкоди та в чому саме така шкода полягає.

По-друге, при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції керувався позицією Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 08.11.2017 у справі №6-99цс17, відповідно до якої шкода, завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування відшкодовується лише у випадках визнання їхніх рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

А відтак, суд першої інстанції взяв до уваги лише судові рішення, якими визнано протиправними дії, бездіяльність та рішення ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)», і залишення судом поза увагою решти доданих до позовної заяви доказів, не впливає на визначений судом розмір моральної шкоди.

Підсумовуючи апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області 30 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко