Справа № 405/6265/23
Провадження № 2/202/1205/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

19 січня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.

секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент Банк» про визнання недійсним одностороннього правочину,-

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до Акціонерного товариства «Акцент Банк» в якому просив: визнати недійсним односторонній правочин, вчинений АТ «А-Банк» щодо розірвання договору банківського обслуговування від 22 червня 2023 року; визнати недійсним рішення АТ «А-Банк» щодо встановлення неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати з оплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що він є клієнтом АТ «А-Банк» та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку від 26.10.2013 року. Разом з тим, 22 червня 2023 року відповідач в односторонньому порядку розірвав з позивачем, як клієнтом банківського обслуговування, ділові відносини. Про прийняте банком рішення відповідач повідомив листом на електронну пошту, у месенджерах, а також у мобільному застосунку. 30 серпня 2023 року АТ «А-Банк» закрив рахунки ОСОБА_1 у банку, про що повідомив позивача. Відповідач встановив позивачу «неприйнятно високий ризик за результатами переоцінки ризику клієнта» і посилається на законні підставі абз. 3 ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», що стало причиною розриву ділових відносин в односторонньому порядку. При цьому, АТ «А-Банк» жодними належними та допустимими доказами не довів обґрунтованості підстав прийнятого рішення, а також не надав інформації, яка б підтверджувала існування правових підстав для встановлення неприйнятно високого ризику.

З урахуванням наведеного, припинення (розірвання) банком договірних відносин з клієнтом в односторонньому порядку, є незаконним, таким, що порушує право позивача, а тому даний правочин у відповідності до ст.ст. 203, 215 ЦК України, необхідно визнати недійсним.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08 вересня 2023 року цивільну справу передано на розгляд Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 жовтня 2023 року, для розгляду справи визначено суддю Мачуського О.М.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 24 жовтня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

06 листопада 2023 року до суду від представника відповідача АТ «А-Банк» надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача зазначив, що позивач є клієнтом АТ «А-Банк» та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку.

Відповідно до п. 1.1.3.2.15 під час ідентифікації, вивчення клієнта, здійснення операцій на значну суму (а також під час уточнення інформації в процесі обслуговування клієнта) Банк здійснює аналіз клієнта та його фінансових операцій (з метою виявлення фінансових операцій, що не відповідають фінансовому стану та/або змісту діяльності клієнта, економічна доцільність (сенс) за якими відсутня, або можуть іншим чином наражати Банк на здійснення (залучення до здійснення) ризикової діяльності, що загрожує інтересам Банку, вкладників чи інших клієнтів, та/або діянь, передбачених Кримінальним кодексом України), шляхом отримання інформації/відомостей у вигляді окремих блоків в анкеті-опитувальнику та документів (У тому числі офіційних), що дають змогу здійснити ідентифікацію/верифікацію клієнта та належний аналіз відповідності фінансових операцій клієнта його фінансовому стану. На вимогу уповноваженого працівника Банку клієнт зобов`язаний надати відомості та документи, які необхідні для: ідентифікації/верифікації/з`ясування особи клієнта; визначення суті діяльності, фінансового стану та підтвердження фінансових можливостей клієнта.

Якщо клієнт без поважних причин відмовляє уповноваженому працівнику в наданні необхідних документів або відомостей, Банк, згідно до вимог чинного законодавства України, має право призупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (в тому числі шляхом припинення ділових відносин) або проведення фінансової операції, а також застосувати інші заходи перестороги при наявності підстав, передбачених: Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдженню зброї масового знищення», Законом України «Про банки і банківську діяльність»; Законом України «Про санкція, нормативним актом Національного банку України, який регулює здійснення Банком фінансового моніторингу; внутрішніми документами Банку питань здійснення фінансового моніторингу або іншими нормами чинного законодавства України та міжнародних договорів України. Призупинення здійснення фінансових операцій, відмова від їх проведення або відмова від встановлення (підтримання) ділових відносин (в тому числі шляхом припинення ділових відносин), здійснені відповідно до чинного законодавства України та міжнародних договорів України, внутрішніх документів Банку з питань здійснення фінансового моніторингу, виключають відповідальність Банку і його працівників за невиконання або неналежне виконання відповідних зобов`язань перед клієнтами. Банк не встановлює ділові відносини (не проводить валютно-обмінні операції, фінансові операції з банківськими металами, з готівковими коштами) з фізичними особами, які включені до Переліку осіб, пов`язаних із здійсненням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції.

Відповідно до затверджених в Банку процедур, співробітники фінансового моніторингу Банку здійснюють аналіз оборотів клієнтів та проводять додаткове вивчення (при досягненні клієнтом визначених сум кредитових надходжень), з метою отримання пояснень щодо діяльності та підтвердження фінансових можливостей для проведення операцій в значних розмірах.

Враховуючи рух коштів за рахунками, з метою отримання документів та інформації щодо діяльності позивача, 18.04.2022 року Банком направлено відповідний запит позивачу щодо отримання пояснень та підтверджуючих операції документів. Позивач надав документи та інформацію про торгівлю криптовалютою на біржі Binance - binance.com, після аналізу яких, позивачу направлено попередження клієнту, з проханням не використовувати надалі рахунки Банку для подібних операцій.

21.06.2023 року позивач знову потрапив під встановлені правила перевірки надходжень, а під час проведення Банком додаткового вивчення, повідомив, що продовжує займатись торгівлею криптовалютою.

Враховуючи те, що позивач продовжив використовувати рахунок фізичної особи для ведення підприємницької діяльності - торгівлі криптовалютою, 23.06.2023 року Банк повідомив позивача про прийняте рішення розірвати укладені з фізичною особою договори та закрити поточні рахунки, на підставі абзацу третього частини 1 ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а саме у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта.

Також представник відповідача зазначив, що для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності, не можуть використовуватись поточні рахунки фізичних осіб, що відкриваються ними для власних потреб, а в листі Держстату від 05.10.2018 р. N 14.4-09/435-18 надано рекомендації до яких типів КВЕД потрібно відносити таку діяльність та рекомендують класифікувати діяльність із «майнінгу» та реалізації криптовалют у позиції 64.19 «Інші види грошового посередництва», торгівлі (обміну) криптовалюютами, торгівлі (обміну) крипто валютами у позиції 66.19 «Інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та фінансового забезпечення».

25 листопада 2023 року до суду надійшла відповідь позивача ОСОБА_1 на відзив на позовну заяву в якому позивач зазначив, що він є клієнтом АТ «А-Банк» та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку від 26.10.2013 року. Відповідно цього договору, у ньому відсутній п. 1.1.3.2.15., на який посилається відповідач у відзиві на позов. Окрім того, відповідач не надав жодних доказів, у т. ч. внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу, які підтверджували б існування правових підстав для встановлення позивачу неприйнятно високого ризику. Відповідачем не надано власної системи управління ризиками фінансового моніторингу, що містить критерії встановлення неприйнятно високого ризику, наявність якої передбачена Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 65 від 19 травня 2020 р.. При цьому, надані відповідачем до суду документи, жодним чином не підтверджують існування правових підстав для встановлення позивачу неприйнятно високого ризику.

Також позивач зазначив що чинне законодавство України не забороняє операції з криптовалютами. Правове становище криптовалюти не встановлено та не визначено жодним нормативно-правовим актом України. Чинне податкове законодавство не передбачає спеціального порядку обліку криптовалют. Тому, торгівля (купівля-продаж) криптовалютою не є підприємницькою діяльністю. Лист Держстату, на який посилається відповідач у своїх запереченнях, носить рекомендаційний характер і не має законної та юридичної сили, тому його не можна вважати нормативно-правовим актом. Офіційної позиції щодо КВЕДів для здійснення діяльності у сфері криптовалюті наразі немає.

14 грудня 2023 року представник АТ «А-Банк» подав до суду заперечення з наданням внутрішніх документів банку, які регулюють процес встановлення клієнту статусу неприйнятно високого ризику, а саме: Програма управління комплаєнс-ризиком фінансового моніторингу, розділ IV пункт 7 (сторінка 20); Інструкція відпрацювання алеутів співробітникам Операційно центру (сторінка 9).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, натомість подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача АТ «А-Банк» в судове засідання не з`явився, натомість в поданому відзиві на позовну заяву зазначив, що просить розглянути справу за відсутності представника АТ «А-Банк».

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить наступних висновків.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо законом або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 26 жовтня 2013 року ОСОБА_1 підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

Як вбачається із вищевказаної Анкети-заяви, яка датована 26.10.2013 року, остання містить анкетні дані ОСОБА_1 та його підпис. Крім того, у ній вказано, що позивач погоджується з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг, а також те, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, Пам`яткою клієнта і Тарифами які надані йому для ознайомлення.

Встановлено, що 17 квітня 2022 року відповідач направив позивачу повідомлення про перевищення ліміту надходжень на картку в якому просив надати додаткову інформацію, оскільки законодавство вимагає здійснювати аналіз фінансових операцій клієнтів. Також відповідач зазначив, що для збільшення ліміту надходжень на карту клієнта, позивачу необхідно протягом п`яти днів надіслати документи, що підтверджують походження коштів та документи, що показують регулярних дохід.

У відповідь на даний лист позивач ОСОБА_1 18.04.2022 року направив лист, в якому зазначив про своє бажання збільшити ліміт надходжень на карту на постійній основі та вказав, що кошти на рахунки він вносив особисто через термінали і каси банків. Також позивач вказав, що він працює й додає документи, що підтверджують його фінансові можливості і джерела походження грошових коштів. Окрім іншого, ОСОБА_1 вказав, що на його рахунки вносили кошти й інші особи, які є громадянами України з якими позивач здійснює діяльність з купівлі-продажу віртуального активу (крипто валюти) через сайт binance.com/uk-UA.

На даний лист ОСОБА_1 , відповідач направив відповідь-повідомлення від 20.04.2022 року в якому вказав, що при приведенні поточних операцій з криптовалютою не дотримуються вимоги ст. 14 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а саме: не використовується правило, щоб усі перекази супроводжувались: 1) інформацією про платника податків (ініціатора переказу); 2) інформацією про отримувача переказу коштів. Проведення подібних операцій через рахунки Банку наражає Банк на застосування штрафу зі сторони НБУ. З метою недопущення накладання на Банк штрафів за проведення операцій з крипто валютою, відповідач попросив позивача не використовувати в подальшому рахунки в Банку для подібних операцій.

В Довідці АТ «А-Банк» по клієнту ОСОБА_1 викладено висновок в якому зазначено, що:

1) 18.04.2022 року клієнт досяг встановлених лімітів надходжень, у зв`язку з чим Банком було направлено відповідний запит ОСОБА_1 для отримання пояснень та підтверджуючих операції документів. Проаналізувавши надані документи та пояснення (клієнт надав документи та інформацію про торгівлю криптовалютою на біржі Binance binance.com), відповідно до затверджених у Банку інструкцій щодо роботи в подібних ситуаціях клієнту було направлено попередження з проханням не використовувати надані рахунки Банку для подібних операцій.

2) 21.06.2023 року Клієнт знову потрапив під встановлені правила перевірки надходжень, а під час проведення Банком додаткового вивчення, повідомив, що продовжує займатись торгівлею крипто валютою.

3) враховуючи те, що клієнт знехтував проханням Банку не використовувати рахунки Банку для проведення операцій з криптовалютою, 23.06.2023 року Банк повідомив ОСОБА_1 про прийняте Банком рішення розірвати укладені з фізичною особою договори та закрити поточні рахунки, на підставі абзацу третього частини 1 ст. 15 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а саме у зв`язку із встановлення неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки Банком ризику клієнта.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 11 Цивільною кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За частинами першою та третьою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відносини між банком та клієнтом (володільцем банківського рахунка) щодо укладення договору банківського рахунка та здійснення операцій за рахунком клієнта урегульовані положеннями гл. 72 ЦК України.

За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1 ст. 1066 ЦК України)

Банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка, зокрема, у випадках, у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; в інших випадках, встановлених договором або законом (п.п.3,4 ч. 2 ст. 1075 ЦК України).

Банк може відмовитися від договору банківського рахунка та закрити рахунок клієнта за наявності підстав, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Залишок грошових коштів на рахунку клієнта повертається клієнту (ч. 4 ст. 1075 ЦК України).

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.

До банківських послуг, зокрема, належить відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах.

Згідно із ст. 341 ГК України розрахункові операції банків спрямовані на забезпечення взаємних розрахунків між учасниками господарських відносин, а також інших розрахунків у фінансовій сфері. Установи банків забезпечують розрахунки відповідно до законодавства та вимог клієнта, на умовах договору на розрахункове обслуговування.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі - Закон України від 06.12.2019 № 361-IX) суб`єктами первинного фінансового моніторингу є, зокрема, банки.

Статтею 7 Закону України від 06.12.2019 № 361-IX визначено основні механізми застосування ризик-орієнтованого підходу.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, враховуючи відповідні критерії ризику, зокрема, пов`язані з його клієнтами, географічним розташуванням держави реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів, видом товарів та послуг, що клієнт отримує від суб`єкта первинного фінансового моніторингу, способом надання (отримання) послуг. Ризик-орієнтований підхід має бути пропорційний характеру та масштабу діяльності суб`єкта первинного фінансового моніторингу (ч. 1 ст. 7 Закону України від 06.12.2019 № 361-IX).

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати оцінку/переоцінку ризиків, у тому числі притаманних його діяльності, документувати їх результати, а також підтримувати в актуальному стані інформацію щодо оцінки ризиків, притаманних його діяльності (ризик-профіль суб`єкта первинного фінансового моніторингу), та ризику своїх клієнтів таким чином, щоб бути здатним продемонструвати своє розуміння ризиків, що становлять для нього такі клієнти (ризик-профіль клієнтів) (абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України від 06.12.2019 № 361-IX).

Критерії ризиків визначаються суб`єктом первинного фінансового моніторингу самостійно з урахуванням критеріїв ризиків, встановлених відповідно: Національним банком України - для суб`єктів первинного фінансового моніторингу, щодо яких Національний банк України відповідно до статті 18 цього Закону виконує функції державного регулювання і нагляду; центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, - для інших суб`єктів первинного фінансового моніторингу (ч. 3 ст. 7 Закону України від 06.12.2019 № 361-IX).

При визначенні критеріїв ризиків суб`єкт первинного фінансового моніторингу повинен враховувати типологічні дослідження у сфері запобігання та протидії, підготовлені спеціально уповноваженим органом та оприлюднені ним на своєму веб-сайті, результати національної оцінки ризиків, а також рекомендації суб`єктів державного фінансового моніторингу (ч. 4 ст. 7 Закону України від 06.12.2019 № 361-IX).

Частиною 2 ст. 8 Закону України від 06.12.2019 № 361-IX визначено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний: 2) первинного фінансового моніторингу, що належним чином забезпечувати відповідно до вимог, встановлених відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, належну організацію та проведення надасть можливість виявляти порогові та підозрілі фінансові операції (діяльність) незалежно від рівня ризику ділових відносин з клієнтом (проведення фінансових операцій без встановлення ділових відносин) та повідомляти про них спеціально уповноважений орган, а також запобігати використанню послуг та продуктів суб`єкта первинного фінансового моніторингу для проведення клієнтами фінансових операцій з протиправною метою; 3) забезпечувати функціонування належної системи управління ризиками, застосування у своїй діяльності ризик-орієнтовного підходу та вжиття належних заходів з метою мінімізації ризиків; 4) здійснювати належну перевірку нових клієнтів, а також існуючих клієнтів; 5) забезпечувати моніторинг фінансових операцій клієнта (у тому числі таких, що здійснюються в інтересах клієнта) на предмет відповідності таких фінансових операцій наявній у суб`єкта первинного фінансового моніторингу інформації про клієнта, його діяльність та ризик, включаючи в разі необхідності інформацію про джерело коштів, пов`язаних з фінансовою(ими) операцією(ями); 6) забезпечувати виявлення, зокрема з використанням засобів автоматизації, фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, до початку, у процесі, у день виникнення підозри, після їх проведення або під час спроби їх проведення чи після відмови клієнта від їх проведення.

Належна перевірка - заходи, що включають: ідентифікацію та верифікацію клієнта (його представника); встановлення кінцевого бенефіціарного власника клієнта або його відсутності, у тому числі отримання структури власності з метою її розуміння, та даних, що дають змогу встановити кінцевого бенефіціарного власника, та вжиття заходів з верифікації його особи (за наявності); встановлення (розуміння) мети та характеру майбутніх ділових відносин або проведення фінансової операції; проведення на постійній основі моніторингу ділових відносин та фінансових операцій клієнта, що здійснюються у процесі таких відносин, щодо відповідності таких фінансових операцій наявній у суб`єкта первинного фінансового моніторингу інформації про клієнта, його діяльність та ризик (у тому числі, в разі необхідності, про джерело коштів, пов`язаних з фінансовими операціями); забезпечення актуальності отриманих та існуючих документів, даних та інформації про клієнта (п. 34 ч. 1 ст. 1 Закону України від 06.12.2019 № 361-IX).

Неприйнятно високий ризик - це максимально високий ризик, що не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу (п. 39 ч. 1 ст. 1 Закону України від 06.12.2019 № 361-IX).

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати кожен із заходів належної перевірки (ч. 2 ст. 11 Закону України від 06.12.2019 № 361-IX).

Належна перевірка здійснюється в разі: проведення фінансової операції з віртуальними активами на суму, що дорівнює чи перевищує 30 тисяч гривень; виникнення сумнівів у достовірності чи повноті раніше отриманих ідентифікаційних даних клієнта; проведення разової фінансової операції без встановлення ділових відносин з клієнтами, якщо сума фінансової операції дорівнює або перевищує суму, визначену частиною першою статті 20 цього Закону. (ч. 1 ст. 11 Закону України від 06.12.2019 № 361-IX).

Частиною 4 ст. 11 Закону України від 06.12.2019 № 361-IX також визначено, що залежно від рівня ризику проведення фінансової операції належна перевірка клієнта здійснюється також у разі проведення ним кількох фінансових операцій, що можуть бути пов`язані між собою, на загальну суму, що дорівнює або перевищує суму, визначену частиною першою статті 20 цього Закону, тобто фінансові операції є пороговими, якщо сума, на яку здійснюється кожна із них, дорівнює чи перевищує 400 тисяч гривень.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для здійснення належної перевірки, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії (ч. 7 ст. 11 Закону України від 06.12.2019 № 361-IX).

Відповідно до п. 1.1.3.2.15 Умов та правил надання банківських послуг АТ «А-Банк» під час ідентифікації, вивчення клієнта, здійснення операцій на значну суму (а також під час уточнення інформації в процесі обслуговування клієнта) Банк здійснює аналіз клієнта та його фінансових операцій (з метою виявлення фінансових операцій, що не відповідають фінансовому стану та/або змісту діяльності клієнта, економічна доцільність (сенс) за якими відсутня, або можуть іншим чином наражати Банк на здійснення (залучення до здійснення) ризикової діяльності, що загрожує інтересам Банку, вкладників чи інших клієнтів, та/або діянь, передбачених Кримінальним кодексом України), шляхом отримання інформації/відомостей у вигляді окремих блоків в анкеті-опитувальнику та документів (У тому числі офіційних), що дають змогу здійснити ідентифікацію/верифікацію клієнта та належний аналіз відповідності фінансових операцій клієнта його фінансовому стану. На вимогу уповноваженого працівника Банку клієнт зобов`язаний надати відомості та документи, які необхідні для: - ідентифікації/верифікації/з`ясування особи клієнта; - визначення суті діяльності, фінансового стану та підтвердження фінансових можливостей клієнта.

Окрім того, як зазначалось судом, ч. 1 ст. 11 Закону України від 06.12.2019 № 361-IX чітко визначено, що належна перевірка здійснюється суб`єктом первинного фінансового моніторингу в разі проведення фінансової операції з віртуальними активами на суму, що дорівнює чи перевищує 30 тисяч гривень.

Правовий аналіз зазначених норм права свідчить про те, що в силу вимог законодавства про запобігання та протидію легалізації доходів банк наділений правом в односторонньому порядку відмовитися від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, в тому числі шляхом розірвання договорів.

Водночас, право банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з вказаних підстав за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є необмеженим. Судам необхідно в кожному випадку, виходячи із встановлених обставин справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику.

Подібні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 910/3245/19 та від 20 січня 2022 року у справі № 910/18504/20, від 30 жовтня 2023 року у справі № 522/14008/21.

Судом попередньо встановлено, що на підставі наданих Банком документів, сума фінансових операцій позивача перевищила ліміт надходження коштів на картку 600000 гривень за 60 днів, у зв`язку з чим, Банк з метою здійснення аналізу фінансових операцій, 17.04.2022 року направив позивачу листа про надання інформації й документів на підтвердження походження даних коштів. ОСОБА_1 , в свою чергу, повідомив Банк, що він здійснює діяльність з купівлі-продажу віртуального активу (криптовалюти) через сайт binance.com/uk-UA.

Застосування ризик-орієнтованого підходу здійснюється в порядку, визначеному внутрішніми документами з питань фінансового моніторингу суб`єкта первинного фінансового моніторингу, з урахуванням рекомендацій відповідних суб`єктів державного фінансового моніторингу, які згідно із цим Законом виконують функції державного регулювання і нагляду за такими суб`єктами первинного фінансового моніторингу (абз. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України від 06.12.2019 № 361-IX).

Відповідно до внутрішніх документів відповідача, в АТ «А-Банк» діють Програма управління комплаєнс-ризиком фінансового моніторингу (далі - Програма) та Інструкція відпрацювання алертів операційного центру (далі Інструкція), які регулюють процес встановлення клієнту статусу неприйнятно високого ризику.

Згідно із затвердженими в Банку Інструкціями щодо роботи в подібних ситуаціях, позивачу попередньо було направлено попередження з проханням не використовувати надані рахунки Банку для подібних операцій.

Відповідно до Інструкції, використання рахунків в банку для здійснення операцій які пов`язані з торгівлею криптовалютою, тягне за собою розгляд питання про припинення відносин з таким клієнтом та закриття рахунків.

Тобто, внутрішніми документами з питань фінансового моніторингу банка, чітко визначено заборону клієнтам використовувати рахунки банку для здійснення операцій які пов`язані з торгівлею криптовалютою, що узгоджується з положеннями Закону України від 06.12.2019 № 361-IX, та про що повідомлено позивача, шляхом направлення відповідного попередження.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей (ч. 1 ст. 15 Закону України від 06.12.2019 № 361-IX).

Отже, банк зобов`язаний відмовитися від підтримання ділових відносин, у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей.

21.06.2023 року ОСОБА_1 знову потрапив під встановлені правила перевірки надходжень та під час проведення Банком додаткового вивчення, повідомив, що продовжує займатись торгівлею криптовалютою, тобто знехтував проханням АТ «А-Банк» і продовжив використовувати рахунки, відкриті в АТ «А-Банк для здійснення подібних операцій. Банком прийнято рішення розірвати укладені з фізичною особою договори та закрити поточні рахунки, на підставі абзацу третього частини 1 ст. 15 Закону України від 06.12.2019 № 361-IX, а саме у зв`язку із встановлення неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки Банком ризику клієнта, про що 23.06.2023 року Банк повідомив ОСОБА_1 .

Враховуючи наведені положення законодавства, Умови та правила надання банківських послуг АТ «А-Банк», а також затверджених в банку Програми та Інструкції, які регулюють процес встановлення клієнту статусу неприйнятно високого ризику, АТ «А-Банк» під час аналізу фінансових операцій позивача, на підставі наявних документів та відомостей, обґрунтовано встановив ОСОБА_1 неприйнятно високий ризик, у зв`язку із чим прийняв рішення про відмову від підтримання ділових відносин із позивачем, шляхом розірвання укладених з фізичною особою договорів та закриття поточних рахунків.

Таким чином, в ході розгляду справи, позивачем не доведено порушення його прав, інтересів з боку АТ «А-Банк», а позовні вимоги по суті спрямовані на примушення Банку до порушення Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

При цьому, у рішенні Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року по справі «РуїзТоріха проти Іспанії» Суд вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З урахуванням викладеного, судом не надається детальна відповідь на інші аргументи сторін, зокрема, щодо необхідності оформлення підприємницької діяльності під час здійснення діяльності з майнінгу (реалізації, торгівлі (обміну)) криптовалют, оскільки вони самі по собі, або в сукупності з іншими аргументами та доказами по справі, не пливають на вищезазначений висновок суду, щодо законності рішення АТ «А-Банк» про встановлення позивачу неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта, розірвання договору банківського обслуговування від 22 червня 2023 року та закриття рахунків.

Отже, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи всі наведені обставини, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу зазначених норм матеріального права, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, то судові витрати з оплати останній судового збору, покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 263- 265, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент Банк» про визнання недійсним одностороннього правочину відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Мачуський