КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №761/5331/23 Головуючий у 1 інстанції: Волошин В.О.

Провадження №22-ц/824/996/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

23 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

при секретарі Дуб С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 5 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору між батьками про сплату аліментів на утримання дітей,-

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст обставин справи

В лютому 2023 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 2-12) до відповідачки ОСОБА_4 , в якому просив розірвати договір між батьками про сплату аліментів на утримання дітей від 15 травня 2018 року, укладений між сторонами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.П. (далі по тексту - договір), зареєстрований у реєстрі під № 487.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15 травня 2018 року між сторонами був укладений нотаріально посвідчений договір, відповідно до умов якого позивач зобов`язувався щомісяця сплачувати на утримання спільних дітей сторін аліменти, за формулою визначеною умовами договору, при цьому аліментна ставка дорівнювала 31500,0 грн. Також умовами договору, було визначено, що позивач сплачує додаткові витрати на дітей, які складаються з витрат на навчання, літнього відпочинку та оздоровлення.

Зазначив, що до 2019 року він виконував свої зобов`язання за договором, але в подальшому внаслідок погіршення стану здоров`я (загострення хронічних хвороб - цукровий діабет, гіпертонічна хвороба 2, невропатія правого серединного та променевого нерва), а також запровадження на території України, обмежень, пов`язаних з Covid-19, і в подальшому воєнного стану, позивач фактично припинив підприємницьку діяльність. Вказані обставини значно вплинули на його можливість виконувати зобов`язання за договором, зокрема сплачувати аліменти. Враховуючи наведене, позивач вважає, що після укладення договору значно змінились обставини, якими сторони керувались під час укладання цього договору, позивач не може сплачувати аліменти у визначеному в договорі розмірі. В досудовому порядку позивач звертався до відповідачки з приводу зменшення суми аліментів, однак відповідачка в добровільному порядку не бажає змінювати умови договору.

Вважає, що підставою для розірвання укладеного між сторонами договору є обставини згідно з якими його матеріальний та фінансовий стан погіршився і позивач позбавлений можливості сплачувати аліменти та інші платежі в розмірі, визначеному договором. Крім того, погіршення його фінансового стану, відбулося, внаслідок погіршення стану здоров`я, що позбавляє його взагалі можливості працювати.

На підтвердження зазначених обставин, позивачем була надані медичні документи (а.с. 25-40), зокрема позивачу було встановлено діагноз «гіпертонічна хвороба 2 ст.», підтверджено діагноз «цукровий діабет 2 тип, інсулінозалежний», «ураження променевого нерва», а також довідка з Печерської районної філії Київського міського центру зайнятості.

На час укладення спірного договору, він мав достатній дохід від підприємницької діяльності, який дозволяв йому сплачувати аліменти на утримання дітей щомісяця та нести додаткові витрати на дітей, при цьому позивач визнав, що на цукровий діабет він страждає останні десять років, тобто на час укладення спірного правочину, позивач усвідомлював наслідки відповідного захворювання.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 5 липня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору між батьками про сплату аліментів на утримання дітей - залишено без задоволення.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що подані стороною позивача, в якості письмових доказів, виписки приватних медичних установ, про звернення періодично позивача за медичною допомогою, не свідчать про наявність істотних обставин, визначених положеннями ч. 2 ст. 652 ЦК України, не містять інформації про матеріальний стан позивача, не підтверджують відсутність можливості сплачувати аліменти на утримання дітей, повної чи часткової втрати працездатності.

Зазначивши, що такий висновок суду про відсутні правові підстави для задоволення позову узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 16 червня 2022 року по справі № 520/3295/19.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, 3 серпня 2023 року ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Вважає рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 5 липня 2023 року незаконним та таким, яке суперечить завданням цивільного судочинства, оскільки в його основу покладено висновки, які не відповідають обставинам справи та суперечать правовим позиціям щодо застосування норм процесуального права, викладеним в постановах Верховного Суду.

В обґрунтування апеляційної скарг зазначає, що позивач звертався до відповідачки з пропозицією про внесення змін до договору та приведення його до умов, які суттєво змінились, проте вона відмовилась.

Вказує, що договором передбачена можливість розірвати договір не лише за згодою сторін в разі істотної зміни обставин а й за рішенням суду. Зазначає, що з 2020 року в апелянта погіршилось матеріальне становище та виникли проблеми зі здоров`ям.

До позовної заяви були надано докази на підтвердження істотної зміни обставин, проте що суд першої інстанції не взяв їх до уваги. Позивача в судовому засіданні послався на норми Сімейного кодексу та можливість укладення нового договору з урахуванням стану здоров`я, віку та матеріального становища.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, відповідач не скористався своїм правом для подачі відзиву.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Позивач ОСОБА_1 , в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Інші учасники справи в судове засідання також не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, з 30 січня 1999 року, який було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2019 року по цивільній справі № 761/20488/19.

В шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено, що 15 травня 2018 року між сторонами було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.П., зареєстрованим в реєстрі за № 487, відповідно до п. 1 якого, сторони встановили розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання спільних дітей: повнолітнього сина ОСОБА_5 , до закінчення ним навчання у Національній академії образотворчого мистецтва і архітектури та доньки, ОСОБА_6 , до досягнення нею повнолітнього віку, а після досягнення повнолітнього віку - до закінчення нею навчання.

Відповідно до п. 3 договору, за домовленістю сторін аліменти сплачуються батьком щомісяця в розмірі, що обчислюється наступним чином: аліменти = аліментна ставка х коефіцієнт К1, де:

- аліментна ставка дорівнює 31500,00 грн., з яких 9450,00 грн. на утримання дитини-сина до закінчення ним навчання та 22050, 00 грн. на утримання дитини-доньки до досягнення нею повнолітнього віку, а після досягнення повнолітнього віку, до закінчення нею навчання;

- коефіцієнт К1, який дорівнює співвідношенню курсу продажу євро, встановленого ПАТ КБ «Приватбанк» на момент настання строку платежу, до курсу продажу євро, встановленого ПАТ КБ «Приватбанк» на момент підписання цього договору (1 євро=31,50 грн.).

Батько зобов`язується сплачувати додаткові витрати, пов`язані з навчанням дітей в школі/інституті/університеті/академії/ліцеї/гімназії тощо (далі - витрати на навчання), у розмірі відповідно до платіжних документів за навчання та в строки, встановлені відповідними договорами - на навчання дітей, у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових котів на поточний (картковий) рахунок матері, зазначений в п. 4 цього договору, або безпосередньо на розрахунковий рахунок освітнього закладу.

У витрати на навчання, передбачені цим пунктом, включаються, в тому числі, але не обмежуючись, витрати на навчання дитини-сина в Національній Академії Образотворчого Мистецтва і Архітектури за весь період навчання в цьому навчальному закладі. Станом на день підписання цього договору вартість навчання за навчальний рік 2017-2018рр. в розмірі 31000,00 грн. сплачена батьками дитини - сина в повному обсязі. Батько зобов`язується сплачувати за навчання дитини-сина в зазначеному навчальному закладі за наступні навчальні роки в сумі та в строки, визначні контрактом, у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний (картковий) рахунок матері, зазначений в п. 4 цього договору, або безпосередньо не розрахунковий рахунок освітнього закладу (п. 5 договору).

Пунктами 6-7 договору, сторони визначили, що для забезпечення літнього відпочинку та оздоровлення дітей, батько не пізніше 05 червня кожного поточного року, додатково сплачує матері грошові кошти розмірі тримісячної аліментної виплати (далі - витрати на оздоровлення) у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний (картковий) рахунок матері, зазначений в п. 4 цього договору.

Окрім сплати аліментів та додаткових витрат на навчання та оздоровлення дітей, зазначених в п.п. 3, 5, 6 цього. договору, батько зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дітей обов`язковим оздоровленням дітей, їх хворобою, каліцтвом, тощо).

Відповідно до п. 8 договору, зважаючи на те, що день укладення цього договору, діти залишаються проживати разом із своєю матір`ю за місцем її проживання в квартирі АДРЕСА_1 , батько зобов`язується щомісячно окремо нести додаткові витрати на утримання цієї квартири (сплата необхідних податків та зборів) та сплату комунальних послуг (послуг тепло-, газо-, електро-, водопостачання тощо) у розмірі відповідно до платіжних документів постачальників комунальних послуг та в строки, встановлені відповідними договорами з постачальниками таких послуг, у безготівковій формі, шляхом перерахування готівкових коштів на відповідні рахунки постачальників комунальних послуг (з подальшим наданням матері копій квитанцій про сплату на підтвердження здійснених платежів та відсутності заборгованості) або на поточний рахунок матері, зазначений в п. 4 договору. Виконання батьком цього обов`язку припиняється у разі відчуження квартири АДРЕСА_1 на користь третьої особи та зміни місця проживання дітей.

Згідно п. 14 Договору, в разі прострочення виплати аліментів батько сплачує неустойку (пеню) в розмірі 1 % від несплаченої суми аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення. Сплата батьком неустойки не звільняє батька від виконання зобов`язань за даним Договором. У разі прострочення оплати додаткових витрат на дітей, в тому числі витрат на навчання та оздоровлення дітей, батько зобов`язаний сплатити суму заборгованості за прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що підставою для розірвання укладеного між сторонами договору є ті обставини, що його матеріальний та фінансовий стан погіршився, внаслідок чого позивач позбавлений можливості сплачувати аліменти та інші платежі в розмірі, визначеному договором. Крім того, погіршення його фінансового стану, відбулося, внаслідок погіршення стану здоров`я, що позбавляє його взагалі можливості працювати.

На підтвердження зазначених обставин, позивачем була надані медичні документи (а.с. 25-40), зокрема позивачу було встановлено діагноз «гіпертонічна хвороба 2 ст.», підтверджено діагноз «цукровий діабет 2 тип, інсулінонезалежний», «ураження променевого нерва», а також довідка з Печерської районної філії Київського міського центру зайнятості.

В судовому засіданні позивач зазначав, що на час укладення спірного договору, він мав достатній дохід від підприємницької діяльності, який дозволяв йому сплачувати аліменти на утримання дітей щомісяця та нести додаткові витрати на дітей, при цьому позивач визнав, що на цукровий діабет він страждає останні десять років, тобто на час укладення спірного правочину, позивач усвідомлював наслідки відповідного захворювання.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що до позовної заяви були надано докази на підтвердження істотної зміни обставин, але суд першої інстанції було не взято їх до уваги.

Так як суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що судом під час слухання справи не встановлено зміни матеріального стану позивача, як платника аліментів, після укладення договору.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

15 травня 2018 року між сторонами було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.П., зареєстрованим в реєстрі за № 487, відповідно до п. 1 якого, сторони встановили розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання спільних дітей: повнолітнього сина ОСОБА_5 , до закінчення ним навчання у Національній академії образотворчого мистецтва і архітектури та доньки, ОСОБА_6 , до досягнення нею повнолітнього віку, а після досягнення повнолітнього віку - до закінчення нею навчання.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Так, позивач - ОСОБА_1 , під час звернення з позовною послався на той факт, що внаслідок погіршення стану здоров`я (загострення хронічних хвороб - цукровий діабет, гіпертонічна хвороба 2, невропатія правого серединного та променевого нерва), а також запровадження на території України, обмежень, пов`язаних з Covid-19, і в подальшому воєнного стану, позивач фактично припинив підприємницьку діяльність, а тому він не може сплачувати аліменти у визначеному в договорі розмірі. Проте вказані обставини дають можливість позивачу ставити питання про зміну розміру аліментів, а не про розірвання договору.

Згідно зі статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ними цілей. Проте у ході виконання договору можуть виявитися обставини, які хоча і не були враховані сторонами при укладенні договору, але можуть істотно впливати на інтереси однієї чи обох сторін. Саме на ці випадки розраховані правила статті 652 ЦК України, які допускають можливість зміни або розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин.

Застосування цієї статті є відображенням дії у договірних правовідносинах справедливості, добросовісності, розумності як загальних засад цивільного судочинства з огляду на ті обставини, що на стабільність договірних відносин можуть вплинути непередбачувані фактори, що істотно порушують баланс інтересів сторін та суттєво знижують очікуваний результат для кожної зі сторін договору.

За загальним правилом зміна обставин вважається істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. У разі істотної зміни обставин, якими керувалися сторони при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання (частина 1 статті 652 ЦК України).

Стороні, що вимагає зміни або припинення спірного договору про сплату аліментів, при неотриманні згоди іншої сторони надано право звернутися до суду з позовом про зміну або розірвання договору.

Матеріали справи дійсно містять досудові вимоги позивача про зміну умов договору, однак це не позбавляє його права звернутись до суду за захистом своїх прав, виходячи з фундаментальних положень права особи про зміну умов договору у судовому порядку.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга 182 СК України).

Згідно статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час слухання справи не встановлено обставин та не надано доказів зміни матеріального стану позивача, як платника аліментів, що може бути підставою для розірвання договору.

Обставини, на які посилається позивач, не є істотними та достатніми для розірвання договору про сплату аліментів, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Інших доводів, які б давали підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Зважаючи на зазначене, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Колегія суддів уважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів наголошує, що статтею 8 СК України передбачено, що якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Тобто, в даному випадку, правовідносини щодо розірвання договору між сторонами, регулюються також й положеннями ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 5 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 31 січня 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко