КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/6645/22 Головуючий у І інстанції - Мицик Ю.С.
апеляційне провадження №22-ц/824/1212/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

за участю секретаря судового засідання Ольшевського П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» - Мікайилова Расіма Рамізовича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 травня 2023 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просило:

- у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ АБ «Укргазбанк» за кредитним договором №350-Ф/08 від 21 липня 2008 року у розмірі 131 655,63 доларів США та 26 667,78 грн звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у рівних частках кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 05 липня 2004 року відділом приватизації житла Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, шляхом проведення прилюдних торгів під час примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у рамках процедури виконавчого провадження з визначенням ринкової ціни предмету іпотеки при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

- стягнути пропорційно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» сплачений судовий збір у розмірі 2 481 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 21 липня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір №350-Ф/08, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 108 514 доларів США на строк з 21 липня 2008 року по 20 липня 2028 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи із 13,8 % річних.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між банком з однієї сторони та відповідачами з другої сторони, 21 липня 2008 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу Заєць І.О., зареєстрований у реєстрі за №5664, предметом якого є нерухоме майно - трикімнатна квартира АДРЕСА_1 . Власниками іпотечного майна є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Зауважено, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентами, пенею.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2011 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» борг у розмірі 964 110,24 грн, пеню - 26 667,78 грн, штраф - 41 050,00 грн та звернуто стягнення на предмет іпотеки, нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 , вирішення питання розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 10 травня 2012 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2011 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість у розмірі 120 815,82 доларів США та 26 667,78 грн, у задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Вказано, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 10 травня 2012 року.

Позивач уважав, що оскільки фактично заборгованість за кредитним договором не сплачена, судове рішення не виконано, тому банк має право на отримання 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, визначених рішенням суду за період з 03 лютого 2019 року по 04 лютого 2022 року у розмірі 10 839,84 доларів США, що еквівалентно 306 442,53 грн.

Таким чином, сума боргу позичальника перед банком, з урахуванням 3% річних, становить 131 655, 63 доларів США, та 26 667,78 грн.

На підставі викладеного, позовні вимоги позивач просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням представник позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» - Мікайилов Р.Р. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

У мотивування скарги зазначає, що з огляду на правову природу такого забезпечувального зобов`язання як застава/іпотека, банк категорично не погоджується з тією позицією, що до правовідносин, які виникли на підставі договору іпотеки, підлягають застосування положень ЦК України, які регулюють строк позовної давності.

Щодо строку позовної давності зазначає, що 19 вересня 2014 року банк повторно звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а у 2015 році звертався про отримання виконавчого листа про звернення стягнення на предмет іпотеки. Також у межах виконавчих проваджень банком вживалися заходи задля реалізації права іпотекодержателя.

Отже, вважає, що банк своїми діями постійно та безперервно переривав строк позовної давності, а отже такий строк сплив не у 2013 році, як зазначив суд першої інстанції, а 21 квітня 2018 року.

Вказує, що ОСОБА_3 звертався до банку із заявою про реструктуризацію боргу за кредитним договором №350-Ф/08 від 21 липня 2008 року, що розцінюється як вчинення боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу або іншого обов`язку.

Також посилається на те, що позивачем під час подання позову не було порушено строки позовної давності, оскільки борг нараховується за період з 12 березня 2017 року, а строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (Covid-19). Також посилався на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У разі якщо апеляційний суд уважатиме, що позивачем пропущено строк позовної давності, просить поновити такий строк, оскільки його пропущено з поважних причин - судові помилки, мораторій, карантин та війна.

Таким чином, уважає, що суд першої інстанції знехтував принципом верховенства права, застосував надмірний формалізм, чим звів нанівець усю правову систему та право банку як іпотекодержателя, неправильно та неповно встановив обставини, які мають значення для справи, у тому числі період позовної давності, помилково застосував нерелевантне рішення Верховного Суду.

20 вересня 2023 року апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Зокрема зазначає про те, що строк позовної давності для звернення позивача до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки після його переривання 22 квітня 2010 року, тривав 3 роки та закінчився 23 квітня 2013 року, і у період з 22 квітня 2010 року по 23 квітня 2013 року повторно не переривався та не зупинявся.

29 вересня 2023 року до суду надійшли письмові пояснення від позивача, в яких останній просить задовольнити його апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право банку порушено і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед банком за кредитним договором від 21 липня 2008 року у розмірі 120 815,82 доларів США та 26 667,78 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованою.

Проте, з урахуванням того, що банк пред`явив позов про звернення стягнення на предмет іпотеки у липні 2022 року, тобто з пропуском установленої законом трирічної позовної давності, суд уважав, що спільна заява представників відповідачів про застосування позовної давності є такою, що заслуговує на увагу суду.

Умовами іпотечного договору не передбачено покриття вимог кредитора, які нараховані в порядку статті 625 ЦК України за рахунок предмета іпотеки, а тому вимоги банку в цій частині є безпідставними.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 21 липня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №350-Ф/08, за умовами пункту 1.1 якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 108 514 доларів США на строк з 21 липня 2008 року по 20 липня 2028 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи з 13,8 % річних.

Відповідно до пункту 3.3.3 кредитного договору позичальник зобов`язувався здійснювати повернення суми кредиту на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ АБ «Укргазбанк», щомісячно з першого по десяте число кожного місяця, починаючи з першого місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, у розмірі не менше 1/240 від суми отриманого кредиту, що становить 452 долари США.

Згідно з пунктом 5.3 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню у розмірі 0,1% за кожен день прострочення від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком з однієї сторони та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з іншої сторони, 21 липня 2008 року укладено договір іпотеки без оформлення застави (далі - договір іпотеки), посвідчений приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу Заєць І.О., зареєстрований у реєстрі за №5664.

Згідно пункту 1.1 договору іпотеки, цей договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору від 21 липня 2008 року № 350-Ф/08, укладеного між іпотекодержателем та позичальником - ОСОБА_3 , за умовами якого позичальник зобов`язаний іпотекодержателю не пізніше 20 липня 2028 року повернути кредит у розмірі 108 514 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13,8% річних та штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених кредитним та цим договорами.

Відповідно до пункту 2.1 договору іпотеки, предметом іпотеки є: нерухоме майно - трикімнатна квартира АДРЕСА_1 .

За змістом пункту 3.1.5 договору іпотеки, у випадку, якщо у момент настання терміну виконання будь-якого зобов`язання за кредитним договором (сплата процентів та/або повернення кредиту) зобов`язання іпотекодавців у повному обсязі або у частині не буде виконано, іпотекодержатель має право одержати задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: за рахунок коштів виручених від реалізації предмета іпотеки, одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до пункту 6.3 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація здійснюється або за рішенням суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з домовленістю сторін про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з пунктом 6.7 договору іпотеки за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи суму кредиту, процентів, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання (а у випадках, передбачених законом, кредитним чи цим договорами: пеню, штраф), витрати, пов`язані з пред`явленням вимоги за кредитним договором і зверненням стягнення та реалізації предмета іпотеки, витрати на утримання і збереження предмета іпотеки, витрати на страхування предмета іпотеки, а також інших збитків, завданих порушенням умов кредитного договору або цього договору.

Відповідно до пункту 6.8 договору іпотеки, реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» та з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданого 05 липня 2004 року відділом приватизації житла Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

У квітні 2010 року банк звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2011 року у справі №2-759/11 за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки, позов банку задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 липня 2008 року 964 110,24 грн, пеню - 26 667,78 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 штраф за невиконання умов договору іпотеки у розмірі 41 050 грн.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 липня 2008 року №350-Ф/08 звернуто стягнення на нерухоме майно - трикімнатну квартира АДРЕСА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 10 травня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 серпня 2012 року, апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2011 року змінено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитом - 100 830 доларів США, що еквівалентно 805 430 грн; заборгованість з погашення кредиту - 4 935,25 доларів США, що еквівалентно 39 422,78 грн; проценти за період з 01 грудня 2009 року по 24 грудня 2009 року - 962,84 доларів США, що еквівалентно 7 691,16 грн; заборгованість за процентами - 14 087,73 доларів США, що еквівалентно 112 532,78 грн; пеню за несвоєчасне погашення кредиту - 6 476,39 грн, пеню за несвоєчасне погашення процентів - 20 191,39 грн, а всього 120 815,82 доларів США та 26 667,78 грн.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2011 року в частині задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. перебуває ВП №67547221 з примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2011 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 10 травня 2012 року у справі №2-759/11, у рамках якого винесено постанову про опис та арешт майна боржника від 21 грудня 2021 року, згідно якої описано та накладено арешт на 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 , що належить боржнику ОСОБА_3 на праві власності, а також постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні для визначення вартості описаного та арештованого майна.

Під час розгляду справи відповідачі не заперечували, що судові рішення у справі №2-759/11 не виконані.

Також матеріалами справи встановлено, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року у справі №753/19859/14-ц за у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року в указаній справі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову банка відмовлено з інших підстав.

Звертаючись у даній справі з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів під час примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у рамках процедури виконавчого провадженнябанк також долучив розрахунок заборгованості 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, визначених судовим рішенням та вважає, що на його користь підлягає стягненню 3% річних за 1 098 днів у розмірі 10 839,81 доларів США, що еквівалентно 306 442,53 грн, за період 03 лютого 2019 року по 04 лютого 2022 року.

Таким чином, загальну суму заборгованості позичальника ОСОБА_3 позивач визначив у розмірі 131 655,63 доларів США та 26 667,78 грн.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом (абзац четвертий статті 1 Закону № 898-IV).

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону № 898-IV). Аналогічне правило передбачене у частині другій статті 590 ЦК України.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону № 898-IV).

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частини перша та друга статті 35 Закону № 898-IV).

Положеннями частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Положення Закону України «Про іпотеку» не передбачають та не вимагають від іпотекодержателя кожного разу перед зверненням до суду надсилати іпотекодавцю (та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця) письмову вимогу про усунення порушення.

Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону.

Велика Палата Верховного Суду вже виснувала, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством (див постанови від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (пункт 8.6), від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 (пункт 40)).

За змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону № 898-IVреалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону № 898-IV. Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (пункт 41), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 40), від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 38)).

Згідно частини другої статті 35 Закону № 898-IV визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону № 898-IV) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону № 898-IV), - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону № 898-IV, не погодили, а передбачили тільки можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону № 898-IV (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 63), від 12 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц (пункт 36)).

Отже, з моменту настання строку виконання основного зобов`язання у кредитора виникло право на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема шляхом проведення прилюдних торгів.

Звернення банку з вимогою про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором платежі припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як установлено судом, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2011 року, зміненим рішенням Апеляційного суду міста Києва від 10 травня 2012 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 120 815,82 доларів США та 26 667,78 грн.

Оскільки зазначене рішення суду виконано не було, у липні 2022 року банк звернувся до суду з даним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_2 , у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 липня 2008 року № 350-Ф/08.

Таким чином, ураховуючи той факт, що боржник ОСОБА_3 основного зобов`язання, визначеного умовами кредитного договору від 21 липня 2008 року, не виконав, суму боргу, визначену судовим рішенням у розмірі 120 815,82 доларів США та 26 667,78 грн, кредитору не повернув, іпотекодержатель - ПАТ АБ «Укргазбанк» вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у один із способів, визначених пунктом 6.3 договору іпотеки, зокрема, за рішенням суду.

Зважаючи на викладене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що право банку порушено і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед банком за кредитним договором від 21 липня 2008 року у розмірі 120 815,82 доларів США та 26 667,78 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованою.

Щодо строку позовної давності.

Під час розгляду справи судом першої інстанції представники відповідачів подали до суду спільну заяву про застосування позовної давності до всіх вимог, заявлених банком.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (стаття 266 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою уповноваженою особою.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 червня 2023 року у справі №755/13805/16-ц підтримала висновок, згідно з яким слід розмежовувати вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Переривання загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки (близький за змістом висновок див. у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 26 січня 2022 року у справі №442/7773/17, від 28 вересня 2022 року у справі №754/16764/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі №201/15310/16, від 30 червня 2022 року у справі №947/25785/19, від 19 жовтня 2022 року у справі №712/19272/12, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року у справі №205/2480/19, від 2 листопада 2022 року у справі №344/19567/19, від 01 лютого 2023 року у справі №522/9497/14-ц).

У справі, що переглядається, встановлено, що у кредитному договорі від 21 липня 2008 року №350-Ф/08 сторони передбачили остаточну дату повернення кредиту - 20 липня 2028 року.

У 2011 року ПАТ АБ «Укргазбанк» скористалося своїм правом на дострокове погашення кредитної заборгованості та змінило строк виконання основного зобов`язання, звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, за результатом розгляду якого рішенням Дарницького районного суду м. Києва 06 грудня 2011 року та рішенням Апеляційного суду міста Києва від 10 травня 2012 року у справі №2-759/11 стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 21 липня 2008 року №350-Ф/08 у розмірі 120 815,82 доларів США та 26 667,78 грн.

За таких обставин, оскільки з позовом про стягнення заборгованості кредитор звернувся у 2010 році, то строк на звернення ПАТ АБ «Укргазбанк» до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки сплив у 2013 році.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ АБ «Укргазбанк» звертався до суду у 2014 році та у даній справі у липні 2022 року.

Зважаючи на викладене, а також беручи до уваги подані відповідачами заяву пр застосування строку позовної давності, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки банк пред`явив позов про звернення стягнення на предмет іпотеки в липні 2022 року, тобто з пропуском установленої законом трирічної позовної давності, у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором від 21 липня 2008 року у розмірі 120 815,82 доларів США та 26 667,78 грн слід відмовити з підстав пропуску банком строку позовної давності.

Верховний Суд у постанові від 25 липня 2018 року у справі №522/31199/13-ц (провадження №61-3872св18) звертав увагу, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Щодо вимог позивача про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, нарахованих за правилами статті 625 ЦК України.

Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вирішуючи правове питання, чи забезпечуються іпотекою вимоги кредитора про стягнення (нарахування) 3% річних, нарахованих за правилами статті 625 ЦК України, суд має враховувати умови та правила укладеного між сторонами іпотечного договору.

Зі зміст пункту 1.1 іпотечного договору від 21 липня 2008 року вбачається, що дійсний договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, які випливають з кредитного договору №350-Ф/08 від 21 липня 2008 року (а також будь-якими додатковими угодами до нього), укладеного між іпотекодержателем та позичальником - ОСОБА_3 . За умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний іпотекодержателю не пізніше 20 липня 2028 року повернути кредит у розмірі 108 514 (сто вісім тисяч п`ятсот чотирнадцять) доларів США 00 центів, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13,8% (тринадцять цілих вісім десятих відсотка) річних та штрафні санкції у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договорами.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Вимоги за статтею 625 ЦК України є заходами цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання, визначеної законом, а не неустойкою (штрафні санкції), визначеною умовами кредитного та іпотечного договорів, при цьому, іпотекою (як це визначили сторони в укладеному між ними договорі) не забезпечено виконання зобов`язання за вимогами, пред`явленими на підставі статті 625 ЦК України.

Визначальним є зміст та умови іпотечного договору, в якому сторони дійшли домовленості про перелік вимог кредитора, виконання яких забезпечується встановленою іпотекою.

Отже умовами іпотечного договору не передбачено покриття вимог кредитора, які нараховані в порядку статті 625 ЦК України за рахунок предмета іпотеки, а тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення 3% річних, нарахованих банком на підставі статті 625 ЦК України у розмірі 10 839,81 доларів США боржнику ОСОБА_3 , який прострочив виконання грошового зобов`язання, є безпідставними.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 липня 2021 року у справі №186/1376/19 (провадження № 61-7428св20).

Статтями 12 та 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин першої та третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_3 звертався до банку із заявою про реструктуризацію боргу за кредитним договором №350-Ф/08 від 21 липня 2008 року, що розцінюється як вчинення боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу або іншого обов`язку, не заслуговують на увагу суду з огляду на наступне.

У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається в разі пред`явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Тлумачення цієї статті дає підстави для висновку, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим обов`язком, у тому числі забезпечувальним.

Отже, вчинення позичальником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу за основним зобов`язанням, не перериває позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимога про стягнення боргу за основним зобов`язанням і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними вимогами (основною та додатковою), застосування до додаткових вимог наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою законом не передбачено (Постанова Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі №201/15310/16 (провадження № 61-547св21)).

Окрім того, у матеріалах справи відсутні докази того, що заява від 24 травня 2011 року ОСОБА_3 , на яку посилається позивач та яку долучає до апеляційної скарги, була надана суду першої інстанції, у зв`язку з чим в силу норм статті 367 ЦПК України така заява не приймається колегією суддів до уваги.

Безпідставними є доводи позивача, що ним під час подання позову не було порушено строки позовної давності, оскільки борг нараховується за період з 12 березня 2017 року, а строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (Covid-19), оскільки, як установлено судом, строк позовної давності до вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки сплив у 2013 році.

Також неспроможними є посилання скаржника на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки мораторій на стягнення майна відповідного до цього закону тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) предмет іпотеки, а не встановлює відстрочення виконання зобов`язання. Дія мораторію не впливає на право банку звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, не перешкоджає ухваленню судом рішення за таким позовом та не свідчить про наявність підстав для зупинення перебігу позовної давності.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду.

При вирішенні вказаної справи місцевим судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» - Мікайилова Расіма Рамізовича - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник