30.01.2024 Провадження по справі № 2/940/16/24
Справа № 940/680/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 січня 2024 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Косович Т.П.

при секретарі Козуб І. С.

з участю адвокатів: Ординат З.А., Неживка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: виконавчий комітет Тетіївської міської ради, служба у справах дітей та сім`ї Глевахівської селищної ради, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

27.06.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по догляду та вихованню дитини, не цікавиться її життям та здоров`ям, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, має заборгованість по сплаті аліментів на її утримання, з 2015 року доньку взагалі не бачить, не спілкується з нею, не вітає на день народження (позовна заява - а.с. 1-9).

17.07.2023 року відповідач ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву, в якому позовних вимог не визнає, посилаючись на те, що з донькою він завжди спілкувався, цікавився її життям та навчанням, відвідував свята в дитячому садочку та школі, сплачував аліменти. На даний час він перебуває за кордоном, в результаті чого спілкувався з дитиною лише мобільним зв`язком, проте з жовтня 2022 року засоби зв`язку для контакту з нею заблоковані. В травні 2023 року позивач попросила його добровільно відмовитися від доньки з метою усиновлення її вітчимом ОСОБА_4 та відстрочки останнього від мобілізації, на що він відмовився (відзив з додатками - а.с. 53-65).

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Ординат З.А. позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що відповідач ОСОБА_2 своєю дитиною взагалі не цікавиться, не спілкується з нею, ні матеріально, ні морально її не підтримує, малолітню ОСОБА_3 виховує вітчим ОСОБА_4 як власну дитину, при цьому остання висловила бажання про те, щоб її батьком був саме ОСОБА_4 .

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Неживок І.В. позовних вимогне визнав, суду пояснив, що ОСОБА_2 як батько постійно приймав участь в житті доньки ОСОБА_3 , возив її на відпочинок, заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини погашена 11.05.2023 року ще до звернення позивачки до суду, батько свою дитину любить, з огляду на що підстав для позбавлення його батьківських прав немає.

Представник виконавчого комітету Тетіївської міської ради Панченко Л. в судове засідання не прибула, надіслала до суду клопотання про слухання справи у її відсутності, вирішення спору покладає на розсуд суду (а.с. 162).

Представник служби у справах дітей та сім`ї Глевахівської селищної ради в судове засідання не прибув, до суду надіслано клопотання про слухання справи у відсутності представника третьої особи та підтримання висновку органу опіки та піклування Глевахівської селищної ради щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 184).

Свідок ОСОБА_5 , що є матір`ю відповідача ОСОБА_2 , суду пояснила, що після розірвання шлюбу між сторонами донька ОСОБА_3 , якій на той час було три роки, залишилась проживати з мамою, при цьому батько дитини ОСОБА_2 забирав дитину до себе майже кожних вихідних. Кожного літа ОСОБА_3 привозили в м. Тетіїв, де вона проживала то в неї як бабусі, то в батьків ОСОБА_1 . Коли ОСОБА_2 їздив на відпочинок, то брав доньку з собою. На даний час її син не може вільно спілкуватися з донькою, оскільки контакти з нею заблоковані, ОСОБА_1 на телефонні дзвінки не відповідає.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають, виходячи з такого.

В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28.10.2012 року ( а.с. 11).

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 30.03.2016 року шлюб між сторонами, зареєстрований 17.07.2010 року виконкомом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 143, розірвано (а.с. 14-15). Згідно пояснень сторін малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилась проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 07.04.2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з усіх видів його доходу в розмірі 1/4 частини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 16 січня 2017 року до повноліття дитини (а.с. 16-17).

Згідно довідки Глевахівського академічного ліцею Глевахівської селищної ради № 109 від 27.04.2023 року, характеристики директора ліцею та характеристики тренера з боксу (а.с. 21, 22, 23), малолітня ОСОБА_3 навчається в Глевахівському академічному ліцеї, її вихованням займається мама ОСОБА_1 та вітчим ОСОБА_4 , останні цікавляться її навчанням, супроводжують дитину до ліцею, відвідуються батьківські збори та шкільні заходи. Батько дитини вихованням доньки не займається, її успіхами в навчанні не цікавиться, ліцей не відвідує.

Згідно довідки Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) № 12357 від 10.05.2023 року станом на 09.05.2023 року ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 37963,57 гривень (а.с. 18).

Згідно довідки Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) № 19660 від 07.07.2023 року станом на 01.07.2023 року ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 не має (а.с. 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов?язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім?ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров?я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов?язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов?язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов?язками.

В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов?язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об?єктивного з?ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В п.16 зазначеної постанови роз?яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов?язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності , можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов?язками.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов?язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з?ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

З урахуванням принципу забезпечення «якнайкращих інтересів дитини» суд може застосувати до батька (матері) дитини крайній захід впливу у вигляді позбавлення його (її) батьківських прав у разі непідтримання ними стосунків з дитиною протягом тривалого часу, відсутність у батька (матері) інтересу до її життя, самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.07.2021 року у справі № 202/7712/18.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини (постанова Верховного суду від 06.05.2020 року у справі 753/2025/19).

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід потрібно як крайню міру впливу для захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (постанова Верховного суду від 17.06.2021 року у справі № 466/9380/17).

Суд зазначає, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що поведінка відповідача ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, тобто, що він систематично та умисно не виконує свої батьківські обов`язки, втратив інтерес до дитини, а всі інші засоби впливу на нього, незважаючи на попередження, виявилися безрезультатними.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 проти позбавлення його батьківських праввідносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заперечує та навпаки бажає бачитись, спілкуватись з дитиною, сплачує аліменти на її утримання. Крім того, із доданих до матеріалів справи фотокарток вбачається, що ОСОБА_2 на протязі 2018-2022 років (до моменту виїзду за кордон) постійно приймав участь в житті доньки - бачився з нею, вітав на день народження, відвідував свята в дитячому садочку, водив на каток, возив на відпочинок (а.с. 60-65).

Викладені факти свідчать, що ОСОБА_2 інтересу до своєї малолітньої дитини не втратив.

Крім того, висновком органу опіки та піклування Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженим рішенням виконавчого комітету Глевахівської селищної ради від 20.12.2023 року № 333-27, вирішення даного спору покладено на розсуду суду (а.с. 158-160). Таким чином, орган опіки та піклування не вбачає достатніх підстав для того, щоб ОСОБА_2 був позбавлений батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав у даному випадку є передчасним та недоцільним, так як винна поведінка його або свідоме нехтування своїми обов?язками щодо дитини в суді не доведені,останній умисно не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, до нього раніше не застосовувалися заходи попередження та впливу, він прагне належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, повноцінно приймати участь у вихованні дитини,позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому суд в задоволенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовляє.

Керуючись ст.ст. 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 164, 165 СК України суд,

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: виконавчий комітет Тетіївської міської ради, служба у справах дітей та сім`ї Глевахівської селищної ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складення повного рішення: 05 лютого 2024 року.

Суддя: Т.П. Косович