Справа № 174/1105/23
п/с № 2/174/30/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Ілюшик І.А.,

за участю: секретаря Троцько О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 06.02.2010 року він та відповідач зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Вільногірського МУЮ Дніпропетровської області, актовий запис № 09. В шлюбі мають спільну дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.09.2011 року шлюб між ним та відповідачем було розірвано. Та вирішено стягнути з позивача на користь відповідача, аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, на утримання дитини: сина - ОСОБА_4 стягнення аліментів здійснювати, з 10.05.2011 року. На даний час стягнення аліментів на підставі виконавчого листа у справі № 2-454/11 перебуває на виконанні в Другому правобережному відділі державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) (ВП № 30294767).

Позивач 15.11.2019 року вступив в шлюб з ОСОБА_5 та у другому шлюбі має спільних малолітніх дітей, а саме: доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до судового наказу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2023 року у цивільній справі № 201/11561/23 за заявою ОСОБА_5 стягнуто з позивача аліменти на утримання двох малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) боржника щомісячно але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.

Позивач вважає, що розмір аліментів які стягуються з нього за вищезазначеним рішенням суду на користь відповідача, на утримання дитини може бути зменшений. Тому просить суд задовольнити позовні вимоги і змінити розмір аліментів з 1/4 частини на 1/6 частину.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11.12.2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження у справі, сторонам розяснені їх процесуальні права та обовязки.

26.12.2023 року відповідач надала відзив на позовну заяву в якому вказала, що зазначені позивачем обставини не є підставою для зменшення аліментів. Також зазначила, що окрім спільної з відповідачем дитини, у неї також знаходиться на утриманні дитина від іншого шлюбу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . Просить у задоволенні позову відмовити (а.с. 27-29).

22.01.2024 року представник відповідача подав відповідь на відзив в якому зазначив, що законних підстав для відмови у видачі судового наказу про стягнення аліментів з позивача на користь ОСОБА_5 не було. Позивач вважає, що наявність у нього інших двох дітей, окрім сина ОСОБА_4 має враховуватись при визначенні розміру аліментів і є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Також, на утриманні позивача перебуває повнолітній брат ОСОБА_9 , що зареєстрований та проживає за однією адресою із позивачем, який є інвалідом першої групи, що підтверджується актом МСЕК, копією паспорту та пенсійного посвідчення. Позивач не має власного рухомого чи нерухомого майна, має офіційний дохід, який з урахуванням інфляційних процесів в країні, переглядом мінімальної заробітної плати фактично зменшився. Він оплачує 58 % на утримання дітей, заборгованість по аліментам покриває за рахунок кредитних коштів (а.с. 37-55).

Суд вважає за необхідне поновити строк подання відповіді на відзив.

В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов просив задовольнити.

Представник позивача адвокат Смірнов А.А. (в режимі відеоконференції) просив позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що матеріальний та сімейний стани позивача змінились, зазначає, що є всі підстави для зменшення розміру аліментів стягнутих на підставі рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.09.2011 року, яким з позивача на користь відповідача стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, на утримання дитини: сина - ОСОБА_4 .

Вказав, що після ухвалення рішення позивач уклав шлюб з ОСОБА_5 в якому народилось двоє дітей. Згідно судового наказу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2023 року у цивільній справі № 201/11561/23 за заявою ОСОБА_5 стягнуто з позивача аліменти на утримання двох малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) боржника щомісячно але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Виходячи з цього, більше ніж 50 % доходу позивача йде на сплату аліментів, дійсно, розмір його доходу майже незмінний, але це пов`язано із зростанням заробітної плати в Україні. Крім того, позивач має непогашені кредити, а також має на утриманні брата з інвалідністю з яким вони зареєстровані за однією адресою.

Відповідач проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, просила у його задоволенні відмовити за відсутності підстав, також зазначила, що наявність боргових зобов`язань не може бути підставою для зменшення аліментів, а брат позивача не перебуває на його утриманні.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_2 його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_10 (а.с. 6).

Відповідно до копії рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.09.2011 року у справі № 2-454/11 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з позивача на користь відповідача стугнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, на утримання дитини: сина - ОСОБА_4 стягнення аліментів здійснювати, з 10.05.2011 року (а.с. 4, 5).

Відповідно до судового наказу виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 02.10.2023 року у цивільній справі № 201/11561/23 за заявою ОСОБА_5 стягнуто з позивача аліменти на утримання двох малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) боржника щомісячно але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття (а.с. 7).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_5 (а.с. 14).

Відповідно до копії свідоцтв про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , їх батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 12, 13).

Відповідно до копії постанови про прийняття до виконавчого провадження на виконанні у Другому правобережному відділі державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження ВП № 30294767 відкритого на підставі виконавчого листа №2-454 виданого 20.09.2011 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області (а.с. 15, 16).

Згідно довідки про доходи ОСОБА_3 за період з жовтня 2022 року по вересень 2023 року він отримав заробітну плату в розмірі 105300,54 грн. з яких сплачені аліменти в сумі 1877,53 грн. (а.с. 55).

Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми нарахованих та виплачених доходів за період з першого кварталу 2022 року по четвертий квартал 2023 року позивач отримав дохід в сумі 109790,75 грн. Суми отримуваних доходів очевидно мають тенденцію до зростання (а.с. 81).

Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

На теперішній час мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (статті 182 СК «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», статті 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі»).

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача.

Отже, звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , позивач посилався на те, що 15.11.2019 року вступив в шлюб з ОСОБА_5 та у другому шлюбі має спільних малолітніх дітей, а саме: доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до судового наказу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2023 року у цивільній справі № 201/11561/23 за заявою ОСОБА_5 стягнуто з позивача аліменти на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Тому змінився його сімейний стан та погіршився матеріальний стан, що на думку позивача, є підставою для зменшення розміру аліментів.

Суд зауважує, що в даному випадку, саме позивач, звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, повинен довести обставини, які мають істотне значення, та є для нього перешкодою для сплати аліментів у встановленому раніше розмірі, так, як на підставу для зменшення розміру аліментів, позивач посилається і на погіршення його матеріального стану.

Однак, суд критично ставиться до тверджень позивача про погіршення його матеріального стану, оскільки матеріали справи не містять належних доказів про зменшення його доходів, що перешкоджає сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Суд вважає, що доказами, наявними в матеріалах справи, погіршення матеріального стану позивача не доведено. В свою чергу, посилання позивача на те, що на його утриманні маються інші діти, без підтвердження належними та допустимими доказами погіршення його матеріального стану, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2017/19. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20.

Позивач є працездатним, має регулярний дохід, оскільки регулярно отримує зарплатню, з якої можливе відрахування 1/4 частини у рахунок стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Зазначені ОСОБА_3 підстави для зменшення розміру аліментів, зокрема у звязку зі зміною матеріального стану позивача внаслідок винесення судового наказу за яким він має сплачувати аліменти на утримання ще двох дітей, не є суттєвими, не дають достатніх та беззаперечних підстав для задоволення позову. Окрім того, гроші стягнуті на користь його дружини ОСОБА_5 залишаються в сімї, оскільки відомостей про розірвання шлюбу суду не надано.

Щодо максимального розміру усіх відрахувань, які стягуються з боржника (на що посилався позивач), то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Згідно з ст. 26 Закону України «Про оплату праці» відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством.

При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, - п`ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам.

Обмеження, встановлені частиною другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні покарання у вигляді виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Таким чином, максимальний розмір стягнення аліментів не повинен перевищувати 70% кожної виплати заробітної плати та інших доходів платника аліментів.

Як вбачається з відповіді на відзив, загальний розмір усіх відрахувань становить 58 відсотків заробітної плати, що належить до виплати позивачу.

Таким чином розмір відрахувань на неповнолітніх дітей із нарахованого грошового забезпечення позивача не перевищує 70%, відповідає вимогам ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» та узгоджується з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Крім того, враховуючи ч. 3 ст. 70 Закону № 1404, ч. 2 ст. 128 КЗпП та ч. 2 ст. 26 Закону України «Про оплату праці» роботодавець не тільки може здійснювати відрахування із зарплати працівника за кількома виконавчими документами, але й зобов`язаний це зробити.

До того ж чинне законодавство взагалі не містить жодних обмежень щодо кількості виконавчих документів, за якими допускається проведення утримання із заробітку боржника. Фактично примусовому виконанню підлягають рішення за всіма наявними виконавчими документами, скільки б їх не було.

Слід зазначити, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовуєш свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

В процесі судового розгляду сторона позивача посилалась також на наявність у нього боргових зобов`язань, покриття заборгованості по аліментам за рахунок кредитних коштів та перебування на його утриманні брата, який є особою з інвалідністю. Однак суд зауважує, що відповідно до змісту позовної заяви існування вказаних обставин не було підставою для звернення з позовом до суду, крім того, сама по собі наявність заборгованості по кредитам не може бути належним доказом неможливості сплати аліментів позивачем у визначеному рішенням суду розмірі та погіршення його матеріального стану. Належних, достатніх та допустимих доказів того, що брат позивача перебуває на його утриманні суду не надано, сам факт реєстрації місця проживання вказаних осіб за однією адресою не може бути прийнято судом до уваги.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від22 серпня 2022року у справі № 712/6313/21.

Діти від попереднього шлюбу не повинні бути звужені у правах через народження у платника аліментів іншої дитини, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61- 1031св21).

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Таким чином, позивачем не доведено належними доказами погіршення його матеріального стану, обставини, які наводить позивач в обґрунтування позову не є істотними та достатніми для зменшення визначеного рішенням суду розміру аліментів, а тому в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід відмовити в повному обсязі. Встановлений рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.09.2011 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без доведення значного погіршення матеріального становища платника аліментів, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з відповідачем та суперечитиме інтересам ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 76-80, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 28.03.2024 року.

Суддя І.А.Ілюшик