Справа № 343/844/23
Провадження № 22-ц/4808/236/24
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Мальцевої Є.Є.

секретаря Струтинської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду 01 листопада 2023 року, у складі судді Тураша В.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу огорожі,

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу огорожі.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . У відповідності до Державного акту від 02.02.2004 вона є власником земельної ділянки площею 0,7660 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства у с. Гошеві Калуського району, якій присвоєно кадастровий номер :01:005:0018. Згідно опису меж земельної ділянки, вказана земля на відрізку між позначками від «Д» до «Е» межує із її сусідом ОСОБА_3 , який проживає по АДРЕСА_2 і має вільний вихід на її земельну ділянку, оскільки між ними немає паркану.

Приблизно 3 роки тому, вона дозволила своєму сусідові двоюрідному брату ОСОБА_1 тимчасово користуватись невеликою частиною приватизованої нею у 2004 році земельною ділянкою для проходу його синові ОСОБА_4 до річки Лужанка без дозволу облаштовувати паркан. Проте влітку 2021 року ОСОБА_1 самовільно облаштував на її земельній ділянці відокремлений прохід - стежку шириною від 1,2 м до 1,4 м з використанням 20 стовпчиків та огорожі з металевої сітки. При цьому 15 металевих та 4 бетонних стовпчики, окрім 1 дерев`яного, були забетоновані. В даний час він претендує на цю частину земельної ділянки та категорично відмовляється забрати забетоновані та вкопаний в землю стовпчики по відгородженій стежці на частині її землі зі сторони межівника ОСОБА_5 і відповідно, металеву сітку та металевий дріт. Він зазначає, що і надалі буде користуватись цією стежкою.

Після неодноразових попереджень ОСОБА_1 про демонтаж огорожі стежки, на її прохання ОСОБА_6 демонтував вісім стовпчиків, однак батько відповідача ОСОБА_3 наніс йому побої та разом з ОСОБА_1 вигнали з захопленої частини її земельної ділянки. При цьому ОСОБА_1 забрав належні їй лом та кувалду, за допомогою яких ОСОБА_7 демонтував стовпчики, та 2 рулони металічної сітки яка була знята з огорожі.

В той же день ОСОБА_1 закопав на те саме місце ці стовпчики, але не почепив сітку.

14.11.2022 рекомендованим листом вона направила ОСОБА_1 заяву, в якій просила повернути її лом, кувалду та 2 рулони металевої сітки, демонтувати закопані у землю металеві стовпчики та не перешкоджати їй користуватись приватизованою земельною ділянкою. Отримавши листа, ОСОБА_1 відповіді не надав.

Вона неодноразово зверталася до Долинського міського голови з вимогою надати допомогу у демонтажі незаконного облаштованої огорожі, проте позитивного результату не було.

У складеному інженером-землевпорядником ФОП ОСОБА_8 акті встановлення межових знаків від 21.02.2023 зазначено, що межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0018 позначені межовими знаками в кількості 7 шт. Також у акті зазначено, що на частині земельної ділянки облаштована стежка, яка відгороджена парканом, внаслідок чого площа земельної ділянки зменшена на 0,0046 га. На схемі встановлення меж земельної ділянки показана частина ділянки площею 0,0046 га, яку незаконно відгородив від її землі ОСОБА_1 , облаштувавши стежку для доступу до річки Лужанка.

Актом обстеження земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0018 від 21.03.2023, складеним комісією спеціалістів Долинської міської ради та Гошівським сільським старостою, встановлено наступне: у відповідності до акту встановлення межових знаків від 21.02.2023 на частині приватизованої ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,7660 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 облаштована стежка площею 0,0046 га,яка відокремлена огорожею з обох сторін. З однієї сторони стежки на межі із сусідом ОСОБА_9 є облаштована огорожа за допомогою металевої сітки, а з другої сторони стежки на земельній ділянці ОСОБА_2 також є облаштована огорожа загальною довжиною 46 м , яка складається із вкопаних у землю 20 стовпчиків, з яких 15 металевих, 1 дерев`яного та 4 бетонних. На верхній частині 16-ти стовпчиків натягнутий металевий дріт, а на 4-х стовпчиках встановлена металева сітка. Ширина стежки в різних місцях становить від 1,2 до 1,4 м.

Позивачка, посилаючись на те, що відповідачем ОСОБА_1 порушені її права на користування земельною ділянкою площею 0,0046 га внаслідок самовільного облаштування для своїх потреб стежки для виходу до річки, просила зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні зазначеної земельної ділянки шляхом демонтажу огорожі стежки довжиною 46 м, яка складається із металевого дроту та металевої сітки на вкопаних у землю 20 стовпчиків, з яких 15 металевих, 1 дерев?яного та 4 бетонних, а також привести землю до попереднього стану.

Рішенням Долинського районного суду від 01 листопада 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 частиною її земельної ділянки площею 0,0046 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер земельної ділянки :01:005:0018) по АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу огорожі стежки довжиною 46 м, яка складається із металевого дроту та металевої сітки на вкопаних у землю 20 стовпчиків, з яких 15 металевих, 1 дерев`яного та 4 бетонних та привести вказану земельну ділянку в попередній стан.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1073,60 грн, сплаченого судового збору, 4000,00 грн витрат за надання правової допомоги та 3500 грн за надання послуг ФОП ОСОБА_8 .

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, за неповного встановлення обставин встановлення обставин справи.

Зазначає, що факт існування даної стежки відображено на схемах про земельну ділянку, які відображені в ДЗК де чітко видно розрив між земельною ділянкою позивачки та земельною ділянкою межівника ОСОБА_9 . Позивачкою не долучено акту передачі межових знаків на час приватизації земельної ділянки 2004 року, що б дало можливість об`єктивно оцінити та порівняти якими межовими знаками з прив›язкою до місцевості була облаштована земельна ділянка в натурі на місцевосці раніше, а відновлення меж та акт встановлення межових знаків 21.02.2023 року свідчить про те що позивачка не мала впевненості якими межовими знаками визначено межі її земельної ділянки на місцевості в натурі.

Крім того, свідок ОСОБА_9 , який є суміжним землекористувачем, підтвердив що огорожу на межі він облаштовував особисто, а не позивачка. Дана огорожа стояла багато років, а у 2021 році замінена на нову за проханням самої ж позивачки.

На думку апелянта, акт виїзної комісії є неналежним доказом, адже він не повідомлявся про виїзд комісії, в акті не встановлено особу яка порушила межі, а також даний акт не містить жодної план схеми.

Вважає, що саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення його права, яке, на думку цієї особи, полягає у позбавленні її можливості користуватися земельною ділянкою комунальної власності з діями відповідача щодо побудови нового паркану з порушенням межі між належними сторонам земельними ділянками (Постанова ВС у справі №285/1018/18).

Позивачкою не додано до матеріалів справи доказів того, що саме відповідачем облаштовано огорожу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що доводи наведені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Позивачка ОСОБА_2 , її представник ОСОБА_10 заперечили доводи апеляційної скарги, посилаючись на обгрнутованість висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням всіх доказів наданих сторонами по справі, даних технічної документації із землеустрою земельних ділянок, показів свідків, спеціаліста, доведено належними та допустимими доказами факт порушення відповідачем ОСОБА_1 права власності позивачки на землю.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_2 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ІФ №034597 від 02.04.2004 належить на праві власності земельна ділянка кадастровий номер :01:005:0018 площею 0,7660 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: с. Гошів, Долинського району, Івано-Франківської області.

Власником суміжної земельної ділянки площею 0,8500 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території с. Гошів, згідно державного акту на право приватної власності на землю І-ІФ №011753 від 07.05.2001 являється ОСОБА_3 батько відповідача.

Вказані земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 межують між собою згідно: Державного акту на право власності на земельну ділянку , серія ІФ №034597 від 02.04.2004 ОСОБА_2 від літ. "Д" до літ. "Е"( план земельної ділянки а.с.5 зв.стор.); Державного акту на право приватної власності на землю І-ІФ №011753 від 07.05.2001 ОСОБА_3 від літ."М" до літ."Н" ділянки №1-1.

Встановлено, та не заперечується сторонами, що на частині земельної ділянки площею 0.0046 га, яка належить ОСОБА_2 від закінчення межі з ОСОБА_3 , облаштована стежка, яка з двох сторін, зі сторони межівника ОСОБА_9 та зі сторони земельної ділянки ОСОБА_2 відокремлена огорожею, якою користується відповідач ОСОБА_1

ОСОБА_2 14.11.2022 звернулася з письмовою заявою до відповідача ОСОБА_1 (яка вручена йому 06.12.2022) з вимогою демонтувати огорожу та не перешкоджати їй у користуванні земельною ділянкою (а.с.7).

Позивачка також двічі 21.12.2022 та 06.02.2023 зверталася у Долинську міську раду із заявами щодо самовільно влаштованого відповідачем проходу на її земельній ділянці та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Згідно відповіді на звернення ОСОБА_2 , в Долинської міської ради відсутні підстави в односторонньому порядку здійснювати демонтаж встановленої огорожі.

Листом №Г/740 від 05.01.2023 Долинська міська рада повідомила ОСОБА_2 , що для повного та об`єктивного розгляду звернення, вона може звернутися до суб`єкта господарювання, що є виконавцем робіт із землеустрою згідно із законом, замовити кадастрову зйомку (комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок), яка включає геодезичне встановлення меж земельної ділянки, відновлення меж земельної ділянки на місцевості, встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі.

Позивачка ОСОБА_2 , із залученням сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_8 , провела роботи із відновлення меж земельної ділянки та складено акт встановлення межових знаків.

Згідно акту встановлення межових знаків від 21.02.2023, межі земельної ділянки за кадастровим № :01:005:0018, в с. Гошів, Калуського району площею 0.7660 га, наданої ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства позначено (на місцевості) межовими знаками у кількості 7 шт., список яких додається. Схема прив`язки межових знаків до об`єктів і контурів місцевості додаються. Встановлено, що на частині земельної ділянки облаштована стежка яка відгороджена парканом внаслідок чого площа земельної ділянки зменшена на 0,0046 га. Власниками, користувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не виявлено. Межові знаки пред`явлені та передані на зберігання гр. ОСОБА_2 , яку ознайомлено про адміністративну відповідальність за знищення межових знаків.

Даний акт підписаний власником земельної ділянки ОСОБА_2 , виконавцем робіт Соболь Л.Р., представником Гошівського старостинського округу Пуняк О. та суміжним землекористувачем ОСОБА_11 . До даного акту долучено схему встановлення меж земельної ділянки кадастровий номер :01:005:0018, з якої вбачається, що на земельній ділянці належній ОСОБА_2 , є відокремлена частина земельної ділянка (стежка) площею 0.0046 га (а.с.12-13).

Крім цього, як вбачається з акту обстеження земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0,7660 га, складеного 21.03.2023, комісією в складі: ОСОБА_12 - начальника відділу капітального будівництва, голови земельної комісії Долинської міської ради, ОСОБА_13 - начальника відділу управління благоустрою та інфраструктури Долинської міської ради, ОСОБА_14 - провідного спеціаліста управління благоустрою та інфраструктури Долинської міської ради, ОСОБА_15 - старости Гошівського старостинського округу, ОСОБА_16 - провідного спеціаліста відділу земельних ресурсів Долинської міської ради, - у відповідності до акту встановлення межових знаків від 21.02.2023 на частині приватизованої ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,7660 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:005:0018), облаштована стежка площею 0,0046 га, яка відокремлена огорожею з обох сторін. З однієї сторони стежки на межі із сусідом ОСОБА_9 є облаштована за допомогою металевої сітки огорожа, а другої сторони стежки на земельній ділянці гр. ОСОБА_2 також є облаштована огорожа загальною довжиною 46,0 м. Огорожа складається із вкопаних у землю 20 стовпчиків з яких 15 металевих, 1 дерев`яного та 4 бетонних. По верхній частині 16 стовпчиків натягнутий металевий дріт, а на 4 стовпчиках встановлена металева сітка. Ширина стежки становить в різних місцях від 1,2 м до 1,4 м. Зі слів ОСОБА_2 дану стежку на її земельній ділянці облаштував для своїх потреб сусід ОСОБА_1 , який відмовляється демонтувати дану огорожу. Комісія рекомендувала звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав (а.с.18).

За змістом частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 316, 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

За змістом ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як передбачено ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Названі норми чинного законодавства визначають право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник (володілець, користувач) вважає прийнятним. Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога про усунення перешкод у здійсненні права користування майном.

Підставою для подання позову є вчинення іншою особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування, володіння і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідачів у створенні позивачу перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, у тому числі й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобов`язання вчинити певні дії, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Як зазначив Верховний Суд у правовому висновку в постанові від 27 січня 2021 року у справі №175/4348/17 (провадження №61-12868св19) підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Умовами для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Суд першої інстанції встановив, що на частині приватизованої ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,7660 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:005:0018), облаштована стежка площею 0,0046 га, на земельній ділянці позивачки встановлена огорожа загальною довжиною 46,0 м та складається із вкопаних у землю 20 стовпчиків: 15 металевих, 1 дерев`яний та 4 бетонних. По верхній частині 16 стовпчиків натягнутий металевий дріт, а на 4 стовпчиках встановлена металева сітка. Дана стежка облаштована відповідачем ОСОБА_1 для своїх потреб сусід, який у добровільному порядку відмовляється демонтувати дану огорожу.

Допитаний у суді першої інстанції свідок ОСОБА_17 , який 08.10.2022 на прохання ОСОБА_2 здійснював демонтаж огорожі підтвердив те, що відповідач ОСОБА_1 разом із своїм батьком влаштували конфліктну ситуацію та заперечували щодо демонтажу огорожжі, а ОСОБА_1 заставив його встановити стовпчики на попереднє місце.

Свідок ОСОБА_18 , земельна ділянка якого межує із земельною ділянкою позивачки, пояснив, що три роки тому він відмовив відповідачу ОСОБА_1 у його проханні дозволити прохід по своїй земельній ділянці, після чого цього ОСОБА_1 разом з батьком загородили частину земельної ділянки позивачки - встановили стовпчики, натягнули сітку. Він особисто бачив, як ОСОБА_1 ставив сповпчики та натягував сітку.

Допитаний в судовому засіданні інженер-землевпорядник ОСОБА_8 пояснив, що в лютому 2023 року проводив обміри приватизованої земельної ділянки позивачки та встановлював межові знаки. При проведенні робіт по встановленню меж суміжних земельних ділянок він встановив межові знаки між земельними ділянками в кількості 7 штук. Частина належної ОСОБА_2 земельної ділянки облаштована стежкою, яка відгороджена металічними стовпчиками, внаслідок чого площа земельної ділянки зменшена на 0,0046 га. ОСОБА_2 пояснювала, що вказані металічні стовпчики самовільно встановив її родич. Межа між земельною ділянкою ОСОБА_2 та суміжним власником земельної ділянки ОСОБА_19 повинна проходити по паркану, який є в наявності.

Таким чином зібраними та дослідженими доказами в справі (письмовими доказами, поясненнями сторін та свідків) в їх сукупності судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , самовільно встановив на належній на праві власності земельній ділянці ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 огорожу, чинив перешкоди в демонтажі даної огорожі, а отже чинить позивачці перешкоди в користуванні даною земельною ділянкою.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки жодного доказу що саме він чинив перешкоди в проведенні демонтажу огорожі, є неспроможними, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами та показами свідків.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що акт виїзної комісії є неналежним доказом, оскільки він не повідомлявся про виїзд комісії, в акті не встановлено особу яка порушила межі, не додано план схеми.

Так, акт обстеження земельної ділянки ОСОБА_2 складено 21.03.2023, комісією до складу якої входили начальник відділу капітального будівництва, голова земельної комісії Долинської міської ради, начальник відділу управління благоустрою та інфраструктури Долинської міської ради, провідний спеціаліст управління благоустрою та інфраструктури Долинської міської ради, староста Гошівського старостинського округу, провідний спеціаліст відділу земельних ресурсів Долинської міської ради.

В акті зазначено, що на земельній ділянці ОСОБА_2 , є облаштована огорожа загальною довжиною 46,0 м, яка складається із вкопаних у землю 20 стовпчиків з яких 15 металевих, 1 дерев`яного та 4 бетонних. По верхній частині 16 стовпчиків натягнутий металевий дріт, а на 4 стовпчиках встановлена металева сітка. Ширина стежки становить в різних місцях від 1,2 м до 1,4 м. Вказані фактичні обставини апелянтом будь-якими доказами не спростовано, а та обставина що акт складено у його відсутності не дає підстав для висновку що такий акт є неналежним доказам у справі.

Те, що стежку на земельній ділянці ОСОБА_2 облаштував для своїх потреб ОСОБА_1 в акті зазначено зі слів позивачки.

Інші доводи апеляційної скарги також не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, а фактично зводяться до незгоди з таким рішенням.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду 01 листопада 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 січня 2024 року.

Головуюча: О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

Є.Є. Мальцева