Справа № 177/1745/23
Провадження № 2-н/177/241/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2024

Суддя Криворізького районного суду Дніпропетровської області Березюк М. В. розглянувши заяву боржника ОСОБА_1 про скасування судового наказу, -

В С Т А Н О В И В:

31.01.2024 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу по справі № 177/1745/23, в якій останній просить суд скасувати судовий наказ від 01.09.2023 виданий Криворізьким районним судом Дніпропетровської області за заявою ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про стягнення з нього заборгованості за спожитий природний газ, а також стягнути з заявника судові витрати, понесені ним у зв`язку із розглядом вказаної заяви, що складаються із витрат по сплаті судового збору у розмірі 151,40 гр. та витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

В обґрунтування заяви вказано, що 01.09.2023 Криворізьким районним судом Дніпропетровської області у справі № 177/1745/22 провадження № 2-н/177/241/23, видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» заборгованість за спожитий природний газ за адресою АДРЕСА_1 , за період з жовтня 2021 по квітень 2022, у розмірі 3407, 00 грн та судові витрати у розмірі 268,40 грн. Як зазначає у заяві боржник, судовий наказ разом із заявою про його видачу він отримав 20.01.2024 року засобами поштового зв`язку та відповідно строк на подання ним заяви про скасування судового наказу не пропущений. Щодо вимог про стягнення з нього заборгованості за спожитий природний газ то, останній зазначає, що вказані вимоги є необґрунтованими так як ним здійснювала оплата за природний газ і доводи щодо необґрунтованості пред`явлених до нього вимог можуть бути перевірені судом лише під час судового розгляду справи в порядку позовного провадження, у зв`язку із чим і просив суд скасувати судовий наказ.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 01.09.2023 Криворізьким районним судом Дніпропетровської області у справі № 177/1745/23 провадження № 2-н/177/241/23 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» заборгованості за спожитий природний газ за адресою АДРЕСА_1 за період з жовтня 2021 по квітень 2022 у розмірі 3407,00 грн. (а.с. 10 основної справи).

Відповідно до ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування.

З матеріалів справи слідує, що копія судового наказу направлялася судом 05.09.2023 на адресу боржника ОСОБА_1 (№ поштового відправлення 956), але поштове повідомлення про вручення кореспонденції на адресу суду не надходило, як не було і повернуто на адресу суду конверт із зазначенням про причини невручення кореспонденції боржнику ОСОБА_1 .

Як зазначає сам боржник копія судового наказу особисто ним була отримана тільки 20.01.2024, що також підтверджується роздруківкою із сайту ДП «Укрпошта» про отримання адресатом поштового повідомлення із трекінгом відправлення №956 особисто 20.01.2024. Зазначені обставини не спростовано матеріалами справи.

Зі змісту ст. 170 ЦПК України, яка є чинною на час розгляду справи судом, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав.

Беручи до уваги викладене, строк для подання заяви про скасування судового наказу від 01.09.2023 для ОСОБА_1 розпочався 20.01.2024, що узгоджується з положеннями ст. 123 ЦПК України, а отже не є пропущеним.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України, у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскільки боржник ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою про скасування судового наказу, який ним отримано 20.01.2024, його заява про скасування судового наказу відповідає вимогам ст. 170 ЦПК України, підстави для повернення боржнику заяви відсутні, тому суд вважає за необхідне постановити ухвалу про скасування судового наказу та роз`яснити ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» право звернення до суду з відповідними вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Що стосується вимог заявника про стягнення з ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» судових витрат у зв`язку із розглядом вказаної заяви суд зазначає наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч.1, п.1 ч. 3ст.133 ЦПК України).

До заяви додано доказ сплати судового збору у розмірі 151,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 30.01.2024 року, та надано договір про надання правничої допомоги №23/01/24 укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Новак А.М., акт прийому- передачі наданих послуг, який є додатком до вищевказаного договору та квитанцію №01 від 23.01.2024.

Однак, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» звернулося до суду в порядку наказного провадження, в якому передбачено спрощене судове провадження. Заява про скасування судового наказу також подана у порядку наказного провадження.

У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (ч.2 ст. 42 ЦПК України).

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом II ЦПК України "Наказне провадження". Вказаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником.

Судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частин 3 та 8 ст.141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України.

ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу на заявника, за судовим наказом, покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат. Отже, судові витрати підлягають розподілу тільки за результатами розгляду справи по суті. У справі наказного провадження спір між стягувачем та боржником суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. Саме по собі звернення кредитора (стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимога про відшкодування витрат на сплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає, оскільки зі змісту норм ЦПК України слідує, що в такому випадку заявник позбавлений можливості заперечувати проти вимог боржника, що стосуються відшкодування витрат на правничу допомогу.

Таким чином суддя вважає, що у задоволенні вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

У стягненні судового збору, сплаченого при подачі заяви про скасування судового наказу, слід також відмовити, з огляду на те, що відшкодування суми судового збору, сплаченого у наказному провадженні, підлягає відшкодуванню лише на користь заявника шляхом зарахування такого до судового збору, сплаченого у разі пред`явлення ним позову до боржника.

При цьому, з огляду на приписи ч. 2 ст. 164 ЦПК України, можна дійти висновку, що законодавець розподіл судових витрат, що понесені у наказному провадженні, пропонує вирішувати при пред`явленні стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження.

Крім того, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат в наказному провадженні, суд виходить з того, що відповідно до положень ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Боржник не позбавлений права стягнути відповідні витрати з стягувача (заявника) в порядку позовного провадження, при розгляді по суті спору щодо наявності або відсутності заборгованості.

Керуючись ст. 170, 171, 260-261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву боржника ОСОБА_1 , стягувач ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про скасування судового наказу задовольнити частково.

Скасувати судовий наказ Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01.09.2023 року у справі № 177/1745/23, провадження 2-н/177/241/23, за заявою ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» заборгованість за спожитий природний газ за адресою АДРЕСА_1 , за період з жовтня 2021 по квітень 2022, у розмірі 3407 грн.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні вимог про стягнення з ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» витрат на правову допомогу в розмірі 2000 гривень та судового збору в розмірі 151, 40 гривень.

Роз`яснити стягувачу ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.В. Березюк