ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року

м. Київ

справа № 587/1490/21

провадження № 61-7228св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_1 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 09 лютого 2023 року у складі судді Гончаренко Л. М. та постанову Сумського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Кононенко О. Ю., Ткачук С. С., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» до ОСОБА_1 про зобов`язання до вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (далі - ТОВ «Оператор ГТС України») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання до вчинення певних дій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на адміністративній території Садівської сільської ради Сумського району Сумської області проходить магістральний газопровід-відвід до газорозподільчої станції (далі - ГРС) Суми-2 (ЗТК) Ду 400 км 0, який перебуває на балансі ТОВ «Оператор ГТС України». Розмір охоронної зони з обох боків від осі вказаного газопроводу становить 150 м.

При об`їзді та обстеженні трас газопроводів було встановлено, що на земельній ділянці відповідача, яка знаходиться в охоронній зоні магістрального газопроводу, побудовано будівлю кафе, що є порушенням вимог частини четвертої статті 22 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3041-VI «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів» (далі - Закон № 3041-VI).

Дозвіл експлуатуючого вказаний газопровід підприємства на проведення будь-яких робіт в охоронній зоні ОСОБА_1 не отримувала.

Приписом від 12 березня 2021 року № 7302вих-21-175 відповідачу заборонено проводити подальші будівельні роботи і заявлено вимогу демонтувати збудоване приміщення кафе та змінити цільове призначення земельної ділянки.

Також складено Акт-заборону від 20 квітня 2021 року № 01 на виконання будівельних робіт в охоронній зоні магістрального газопроводу-відводу, копію якого було вручено ОСОБА_1 .

Крім того, стосовно відповідача було складено протокол від 20 квітня 2021 року про вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення ОСОБА_1 вимог частини четвертої статті 22 Закону № 3041-VI та пункту 11 Правил охорони магістральних газопроводів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2002 року № 1747 (далі - Правила № 1747).

Таким чином, ТОВ «Оператор ГТС України» здійснило усі передбачені чинним законодавством заходи щодо повідомлення та попередження відповідача.

Зазначає, що будівництво будівлі кафе на земельній ділянці в охоронній зоні магістрального газопроводу-відводу є небезпечним для цілісності та безпечної експлуатації газопроводу, оскільки перешкоджає, а іноді й робить неможливим проведення робіт з ремонту та обслуговування газопроводів, може значно збільшити збитки та ускладнити ліквідацію можливої аварії, призвести до людських жертв тощо.

Враховуючи викладене, ТОВ «Оператор ГТС України» просило суд зобов`язати ОСОБА_1 усунути загрозу газопроводу-відводу до ГРС Суми-2 (ЗТК) Ду 400 км 0 шляхом невідкладного знесення (демонтажу) будівлі, яка розташована в охоронній зоні магістрального газопроводу на земельній ділянці з кадастровим номером :08:002:0140 на території Садівської об`єднаної територіальної громади Сумського району Сумської області.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 09 лютого 2023 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути загрозу газопроводу-відводу до ГРС Суми-2 (ЗТК) Ду 400 км 0 шляхом невідкладного знесення (демонтажу) будівлі, яка розташована в охоронній зоні магістрального газопроводу на земельній ділянці з кадастровим номером :08:002:0140 на території Садівської об`єднаної територіальної громади Сумського району Сумської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що письмовими доказами у справі доведено факт розміщення всієї площі земельної ділянки відповідача в охоронній зоні в безпосередній близькості до осі газопроводу.

ОСОБА_1 була обізнана про порушення правил щодо охоронних зон та можливу небезпеку, загрозу здійснених нею порушень правил діяльності в межах охоронних зон, однак не вжила заходів для усунення такої небезпеки в добровільному порядку.

Відповідність вимогам закону процедури оформлення земельної ділянки у власність та її забудови не спростовує порушення вимог спеціального законодавства щодо охоронних зон та свідчить про свідоме порушення правового режиму охоронних зон магістральних газопроводів, створення реальної загрози для магістрального газопроводу.

Натомість позивачем вживалися усі передбачені чинним законодавством заходи щодо повідомлення та попередження відповідача, а також державних органів і органів місцевого самоврядування про проходження територією Сумського району Сумської області магістрального газопроводу-відводу до ГРС Суми-2 (ЗТК) Ду 400 км 0 та наявних обмежень у використанні земельних ділянок, які знаходяться в охоронній зоні вказаного газопроводу.

Суд також вказав, що дозвіл на проведення будь-яких робіт в охоронній зоні позивач не надавав та із заявами про надання такого дозволу відповідач не зверталася.

Водночас, отримавши 12 березня 2021 року припис про заборону проводити подальші будівельні роботи та вимогу демонтувати збудовану будівлю, ОСОБА_1 09 червня 2021 року, тобто вже після того як їй стало відомо про відповідні обмеження, подала декларацію про готовність до експлуатації об`єкта будівництва закладу туристичної інфраструктури (кафе).

Відтак суд дійшов висновку, що використання відповідачем земельної ділянки з порушенням встановлених законом обмежень щодо правового режиму охоронних зон магістральних газопроводів створює реальну загрозу для газопроводу-відводу до ГРС Суми-2 (ЗТК) Ду 400 км 0, який є об`єктом підвищеної небезпеки, та може призвести до виникнення аварій і надзвичайних ситуацій, тоді як обраний позивачем спосіб захисту прав повністю відповідає змісту порушеного права, є єдиним дієвим, ефективним способом захисту права усунення існуючої небезпеки магістральному газопроводу шляхом знесення (демонтажу) споруди.

Щодо посилання відповідача на відсутність зареєстрованих обмежень на використання земельної ділянки, суд вказав, що такі обмеження встановлені безпосередньо Законом № 3041-VI і діють з дня набрання цим Законом чинності 25 березня 2011 року, тобто на час набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку 10 листопада 2014 року такі обмеження вже були встановлені.

Постановою Сумського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишено без задоволення, а рішення Сумського районного суду Сумської області від 09 лютого 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що встановивши, що ОСОБА_1 збудувала на належній їй земельній ділянці приміщення кафе і на цю земельну ділянку поширюються обмеження, встановлені Правилами № 1747, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про усунення порушень правового використання земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів шляхом зобов`язання відповідача знести (демонтувати) будівлю, яка знаходиться в межах охоронної зони магістрального газопроводу.

Доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до того, що вимоги спеціального законодавства не можуть бути застосовані до забудови відповідача, так як нею було дотримано всіх передбачених законом процедур від оформлення права власності на земельну ділянку до завершення будівництва, є необґрунтованими, оскільки фактично зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанції у цій справі щодо застосування законодавства та власного тлумачення нею норм права.

Цивільне законодавство складається із загальних і спеціальних норм. При їх застосуванні необхідно мати на увазі, що якщо спірні відносини регулюються спеціальними нормами цивільного законодавства, то загальні норми до таких відносин не застосовуються.

У цій справі виник спір щодо правомірності будівництва приміщення кафе в межах охоронної зони магістрального газопроводу. Відносини в галузі трубопровідного транспорту регулюються Законом України «Про транспорт», Законом України «Про трубопровідний транспорт» та іншими актами законодавства України, зокрема Законом № 3041-VI, що є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання правового режиму земель охоронної зони магістрального газопроводу.

Тобто відповідність забудови будівельним нормам, належне оформлення згідно з вимогами закону права власності на земельну ділянку та забудову, а також факт того, що дозвільними органами при оформленні відповідачем права на земельну ділянку не було повідомлено про наявні заборони та обмеження у використанні земельної ділянки не свідчить про те, що вимоги спеціального закону не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Суд першої інстанції встановив обставини, що мають істотне значення для вирішення справи на підставі належних доказів. Зокрема, надані позивачем докази у своїй сукупності підтверджують, що відстань від осі магістрального газопроводу до будівлі кафе складає 90,2 м, тобто останнє знаходиться у межах охоронної зони.

Відповідач на момент декларування готовності забудови до експлуатації була обізнана зі встановленими обмеженнями у використанні переданої їй у власність земельної ділянки, проте незважаючи на це жодних дій з усунення порушень вимог спеціального закону не вчинила, а навпаки 29 липня 2021 року зареєструвала відповідне право власності на громадський будинок з допоміжними будівлями та спорудами.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У травні 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Сумського районного суду Сумської області від 09 лютого 2023 року та постанову Сумського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заявник зазначила, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 917/733/14, від 27 лютого 2020 року у справах № 816/851/16 і № 826/14017/17, від 19 січня 2022 року у справі № 904/3550/20.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що наявність встановленої охоронної зони магістрального газопроводу щодо належної їй земельної ділянки з кадастровим номером :08:002:0140 підтверджується даними Публічної кадастрової карти України.

Однак суди залишили поза увагою те, що згідно з Витягами з Державного земельного кадастру (далі - ДЗК) від 14 травня 2015 року та від 19 серпня 2021 року стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :08:002:0140 не встановлені ні охоронні зони, ні будь-які обмеження відповідно до містобудівних умов та обмежень, що передують початку будівництва.

Крім того, згідно з відповіддю Головного управління Держгеокадастру в Сумській області від 19 серпня 2021 року, наданій на адвокатський запит, обмеження (охоронні зони) на її земельній ділянці відсутні. Також вказано, що інформація про охоронні зони газотранспортної системи, яка міститься в аналітичних даних Публічної кадастрової карти України, не є офіційними відомостями ДЗК та має виключно інформаційний характер.

Отже, судами взято за основу підрахунків визначення відстані від газопроводу до земельної ділянки не офіційні вихідні дані.

Вказує, що у цій справі були відсутні підстави для застосування положень статей 1164 - 1165 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки ТОВ «Оператор ГТС України» не доведено, що його майну загрожує реальна небезпека та що таку небезпеку створює саме відповідач, як не доведено існування причинно-наслідкового зв`язку між порушеннями та існуванням реальних ризиків конкретно для позивача.

Зазначає, що вимоги спеціального законодавства не могли бути застосовані до спірної забудови, оскільки вона дотрималася всіх передбачених законом процедур від оформлення права власності на земельну ділянку до завершення будівництва кафе.

Судами безпідставно не було враховано принцип «належного урядування», відповідно до якого у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки ТОВ «Оператор ГТС України» не є органом державної влади, а знесення спірної будівлі, яка не відноситься до самочинного будівництва, неможливе без юридичного оформлення, а саме, без скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації та відповідної реєстрації об`єкта нерухомості.

Аргументи інших учасників справи

У червні 2023 року ТОВ «Оператор ГТС України» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити скаргу без задоволення, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи. Наведені у касаційній скарзі доводи аналогічні доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який перевірив їх та спростував відповідними висновками.

У липні 2023 року ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 , подала відповідь на відзив ТОВ «Оператор ГТС України» на касаційну скаргу, в якому просила відхилити цей відзив у зв`язку з його необґрунтованістю.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Сумського районного суду Сумської області.

15 червня 2023 року справа № 587/1490/21 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 серпня 2023 року заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень задоволено частково. Зупинено виконання рішення Сумського районного суду Сумської області від 09 лютого 2023 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Фактичні обставини, встановлені судами

Встановлено, що на адміністративній території Садівської сільської ради Сумського району Сумської області проходить магістральний газопровід-відвід до ГРС Суми-2 (ЗТК) Ду 400 км 0, який перебуває на балансі ТОВ «Оператор ГТС України». Вказаний газопровід введено в експлуатацію 17 лютого 1978 року (том 1 а. с. 32-34, 51-52, 152-153).

Магістральний газопровід-відвід до ГРС Суми-2 (ЗТК) Ду 400 км 0, який має проєктний тиск - 5,5 МПа, діаметр - 426 мм, відноситься до І класу, його охоронна зона становить 150 м з кожної сторони (том 1 а. с. 51-52, 180).

Земельна ділянка площею 0,0613 га з кадастровим номером :08:002:0140 (цільове призначення - для індивідуального садівництва), яка розташована на території Садівської сільської ради Сумського району Сумської області, зареєстрована за ОСОБА_1 10 листопада 2014 року (том 1 а. с. 89).

У проєкті землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки при зміні її цільового призначення під розміщення кафе з житловим приміщенням відсутні сервітути та обмеження прав на земельну ділянку (том 1 а. с. 90-94).

Висновками Сектору містобудування та архітектури Сумської районної державної адміністрації Сумської області від 25 лютого 2015 року № 4 та Головного управління Держземагенства у Сумській області від 10 березня 2015 року погоджено ОСОБА_1 проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :08:002:0140 при зміні її цільового призначення - під розміщення кафе з житловими приміщеннями. Обмеження та сервітути на земельну ділянку не встановлювалися (том 1 а. с. 94, 95).

Згідно з Витягом з ДЗК земельна ділянка площею 0,0613 га, кадастровий номер :08:002:014, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, зареєстрована за ОСОБА_1 14 квітня 2015 року (том 1 а. с. 97).

20 липня 2018 року Сектор містобудування та архітектури Сумської районної державної адміністрації Сумської області видав на ім`я ОСОБА_1 будівельний паспорт на садовий будинок, господарські будівлі та споруди (том 1 а. с. 100-102).

07 серпня 2018 року ОСОБА_1 подала до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт - реконструкцію садового будинку (том 1 а. с. 103-104).

Наказом начальника Відділу архітектури, інфраструктури, житлово-комунального господарства та екології Сумської районної державної адміністрації Сумської області від 14 травня 2021 року затверджено містобудівні умови та обмеження ОСОБА_1 на об`єкт «Будівництво закладу туристичної інфраструктури (кафе) з допоміжними будівлями за адресою: Сумська область, Сумський район, Садівська сільська рада.

09 червня 2021 року ОСОБА_1 подала Управлінню державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області декларацію про готовність до експлуатації об`єкта будівництва - закладу туристичної інфраструктури (кафе) з допоміжними будівлями та спорудами, місце розташування: Садівська територіальна громада, дата початку будівництва - 22 травня 2021 року, дата закінчення - 24 травня 2021 року (том 1 а. с. 111-113).

29 липня 2021 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на громадський будинок з допоміжними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :08:002:0140 (том 1 а. с. 114).

Судами також встановлено, що у лютому 2021 року при об`їзді та обстеженні трас газопроводів працівниками Сумського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів (далі - Сумське ЛВУМГ) ТОВ «Оператор ГТС України» виявлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером :08:002:0140, яка належить ОСОБА_1 та знаходиться в межах охоронної зони на ділянці магістрального газопроводу-відводу до ГРС Суми-2 (ЗТК) (км 3,85), побудовано будівлю, що підтверджується записом у Журналі огляду траси газопроводу лінійно-експлуатаційною службою, фотофіксацією, кадастровим планом земельної ділянки з експлікацією земельних угідь, витягом з Кадастрової карти України, схемою проходження газопроводу, ситуаційним планом земельної ділянки, даними з викопіювання з програми Google Pro (том 1 а. с. 17, 18, 20-21, 23-29, 31-34, 36, 38, 46, 49, 123, 128).

З Ситуаційного плану вбачається, що земельна ділянка відповідача знаходиться в охоронній зоні магістрального газопроводу-відводу до ГРС Суми-2 (ЗТК) Ду 400 км 0, на плані позначено точну відстань від газопроводу до об`єкта порушення - будівлі кафе - 90,2 м. Топографічний план виконано сертифікованим інженером-геодезистом Зателепою І. А. (том 1 а. с. 17, 182).

Факт розташування кафе на земельній ділянці з кадастровим номером :08:002:0140 також підтверджується: витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, згідно з якою на вказаній земельній ділянці «здійснено будівництво закладу туристичної інфраструктури (кафе) з допоміжними будівлями і спорудами; ескізом заборонної зони для проведення робіт поблизу, складеним інженером ЛЕС ОСОБА_5. в присутності свідків: провідного фахівця з охорони об`єктів та безпеки ОСОБА_6 ; начальника ЛЕС ОСОБА_7. (том 1 а. с. 68, 111-114).

Приписом від 12 березня 2021 року № 7302вих-21-175 відповідачу заборонено проводити подальші будівельні роботи і заявлено вимогу демонтувати збудоване приміщення кафе та змінити цільове призначення земельної ділянки (том 1 а. с. 60).

20 квітня 2021 року складено Акт-заборону № 01 на виконання будівельних робіт в охоронній зоні магістрального газопроводу-відводу, копію якого було вручено ОСОБА_1 (том 1 а. с. 68).

Цього ж дня інженером ЛЕС ОСОБА_5. складено стосовно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за фактом розпочатого будівництва в охоронній зоні МГ-В до ГРС-2 місто Суми (ЗТК), км 3,85, від підписання якого відповідач відмовилася (том 1 а. с. 69).

З метою запобігання порушення власниками та користувачами земельних ділянок на території Сумського району охоронних зон ТОВ «Оператор ГТС України» опублікувало відповідне оголошення у виданні газети «Вперед» від 27 квітня 2019 року, а інформація щодо розташування магістральних газопроводів на території України розміщена на офіційному сайті позивача - https://tsoua.com (том 1 а. с. 33-34, 55, 221-222).

Уздовж газопроводу-відводу до ГРС Суми-2 (ЗТК) Ду 400 км 0 Сумське ЛВУМГ розмістило інформаційні стовпчики із зазначенням відомостей про газопровід високого тиску, його охоронну зону у 150 м в обидва боки та засоби телефонного зв`язку (том 1 а. с. 24, 25, 223-232).

Також Сумським ЛВУМГ складено та вручено письмові повідомлення-попередження щодо проходження по території Сумської області магістральних газопроводів, зокрема територією Садівської сільської ради, якими проінформовано: Відділ містобудування та архітектури Сумської районної державної адміністрації Сумської області - 29 квітня 2014 року, 03 жовтня 2017 року, 05 березня 2018 року; Міськрайонне управління в м. Сумах та Сумському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області - 23 січня 2019 року, 02 грудня 2020 року, 19 травня 2021 року; Сектор містобудування та архітектури Сумської районної державної адміністрації Сумської області - 20 листопада 2020 року; Управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області - 29 квітня 2014 року, 25 березня 2015 року, 02 серпня 2016 року (том 1 а. с. 36, 37, 39, 41, 43, том 2 а. с. 2, 11-13, 15).

У вказаних повідомленнях Сумське ЛВУМГ інформувало про обмеження, встановлені чинним законодавством на земельних ділянках в межах охоронних зон, надало довідки про нанесення технологічних ліній магістральних газопроводів (том 1 а. с. 36, 38, 40, 42, 44, том 2 а. с. 10-12, 16).

Згідно з довідками Садівської сільської ради Сумського району Сумської області від 05 березня 2018 року, від 24 січня 2019 року, від 20 лютого 2020 року та від 20 січня 2021 року названою сільською радою нанесено технологічні лінії магістральних газопроводів та газопроводів-відгалужень на чергові карти землекористування (том 1 а. с. 45-48, том 2 а. с. 13-15).

Крім того, Сумським ЛВУМГ надсилалися листи-повідомлення про порушення вимог охоронних зон на земельній ділянці з кадастровим номером 592478680:002:0140 «Щодо зведення будівлі в охоронній зоні магістрального газопроводу», а саме: від 09 квітня 2021 року № 7302ВИХ-21-240 - начальнику Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської районної державної адміністрації Сумської області; від 09 квітня 2021 року № 7302СЛ-21-241 - голові Сумської районної ради Сумської області; від 09 квітня 2021 року № 7302ВИХ-21-242 - начальнику Управління землеустрою та охорони земель Сумської районної державної адміністрації Сумської області; від 09 квітня 2021 року № 7302СЛ-21-243 - голові Садівської сільської ради Сумського району Сумської області; від 23 квітня 2021 року № 7302СЛ-21-263 - директору Державного підприємства «Сумигеодезкартографія» (том 1 а. с. 57, 61, 62, 65, 66).

08 червня 2021 року Сумське ЛВУМГ зверталося до Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Сумській області з повідомленням № 7302ВИХ-21-367 про вчинення кримінального правопорушення, а саме щодо порушення ОСОБА_1 вимог охоронних зон магістральних газопроводів на земельній ділянці з кадастровим номером :08:002:0140 (том 1 а. с. 22).

Допитаний у суді першої інстанції як свідок ОСОБА_5 пояснив, що є інженером ТОВ «Оператор ГТС України». В охоронній зоні газопроводу-відводу до ГРС Суми-2 (ЗТК) відповідачем побудовано споруду, на підтвердження чого проводилися заміри та робилися картографічні знімки. Відстань від газопроводу до будинку становить 90 м. Під час складання ним протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не була присутня, однак залучалися свідки. Відповідачу пропонувалося зустрітися перед складанням протоколу, але вона відмовилася. Постанова за результатами розгляду протоколу не виносилася.

Свідок ОСОБА_6 показав, що є фахівцем з охорони об`єктів та безпеки Сумського ЛВУМГ. У березні чи квітні 2021 року до нього звернувся ОСОБА_5 і повідомив, що в охоронній зоні газопроводу по трасі Суми-Київ виявлено незаконну забудову. Після того, як було з`ясовано відомості про власника, він разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_5. , ОСОБА_8 виїхали на місце події. ОСОБА_1 також запрошували, але вона відмовилася приїхати. Газопровід-відвід до ГРС Суми-2 (ЗТК) експлуатується протягом 40 років. Вони оглянули кафе та місцевість, по якій проходить газопровід. При в`їзді в кооператив та вздовж газопроводу розміщені відповідні інформаційні стовпчики про газопровід. За результатами перевірки стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що працював інженером лінійно-експлуатаційної служби Сумського ЛВУМГ. Весною 2021 року ОСОБА_5 запросив його перевірити зафіксоване порушення в охоронній зоні газопроводу поруч з трасою Суми-Ромни. Вони разом з іншими працівниками позивача виїхали на місце події та зробили заміри від осі газопроводу до об`єкта будівництва з прив`язкою до місцевості, використовуючи 100 метрову рулетку. Вздовж газопроводу встановлені охоронні знаки. Від осі газопроводу до будівництва близько 90 м. Після фіксації порушення ОСОБА_5 склав протокол та акт-заборону. Керівництво намагалося зв`язатися з власником будівлі. Саму розмову він не чув, але власник не з`явилася на місце події.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пункту 1 абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до статті 1163 ЦК України фізична особа, життю, здоров`ю або майну якої загрожує небезпека, а також юридична особа, майну якої загрожує небезпека, мають право вимагати її усунення від того, хто її створює.

У разі неусунення загрози життю, здоров`ю, майну фізичної особи або майну юридичної особи заінтересована особа має право вимагати: 1) вжиття невідкладних заходів щодо усунення загрози; 2) відшкодування завданої шкоди; 3) заборони діяльності, яка створює загрозу (стаття 1164 ЦК України).

За змістом частин першої та другої статті 111 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження. Право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб. Перехід права власності на земельну ділянку не припиняє встановлених обмежень, обтяжень.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 112 ЗК України охоронні зони створюються уздовж ліній зв`язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти.

У свою чергу, стаття 73 ЗК України визначає, що до земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, надані під наземні і надземні трубопроводи та їх споруди, а також під наземні споруди підземних трубопроводів. Уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів встановлюються охоронні зони.

Згідно зі статтею 11 Закону України від 15 травня 1996 року № 192/96-ВР «Про трубопровідний транспорт» до земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, на яких збудовано наземні і надземні трубопроводи та їх споруди, а також наземні споруди підземних трубопроводів. Уздовж трубопроводів встановлюються охоронні зони. Земля в межах охоронних зон не вилучається, а використовується з обмеженнями (обтяженнями) відповідно до закону або договору. Порядок встановлення, розмір та режим використання охоронної зони об`єкта трубопровідного транспорту визначаються законодавством України.

Режим використання земель охоронної зони магістрального газопроводу, незалежно від того як вони використовуються, регулюється Законом № 3041-VI.

Згідно з абзацом 7 частини першої статті 1 Закону № 3041-VI охоронна зона об`єктів магістральних трубопроводів - територія, обмежена умовними лініями уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів та їх споруд по обидва боки від крайніх елементів конструкції магістральних трубопроводів та по периметру наземних споруд на визначеній відстані, на якій обмежується провадження господарської та іншої діяльності.

При цьому, абзацами 8-9 частини першої статті 1 Закону № 3041-VI визначено, що підприємства магістральних трубопроводів - суб`єкти господарської діяльності, які здійснюють експлуатацію об`єктів магістральних трубопроводів, а правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів - установлений законодавством особливий режим використання земель власниками та користувачами земельних ділянок, а також підприємствами магістральних трубопроводів, що встановлюється в межах земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів для забезпечення належних умов їх експлуатації, запобігання їх ушкодженню та для зменшення можливого негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об`єкти та довкілля в цілому.

Відповідно до статті 8 Закону № 3041-VI на використання власником або користувачем земельної ділянки чи її частини в межах земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів встановлюються обмеження в обсязі, передбаченому цим Законом. Обмеження на використання земельних ділянок у межах земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів встановлюються і діють з дня введення відповідного об`єкта магістрального трубопроводу в експлуатацію. Перехід права власності чи користування земельною ділянкою не є підставою для припинення дії обмежень на використання земельної ділянки в межах земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Закону № 3041-VI для забезпечення безпечної експлуатації вздовж об`єктів магістральних газопроводів, етиленопроводів газопроводу високого тиску (від 300 міліметрів до 600 міліметрів включно), який проходить біля земельної ділянки відповідача, встановлюється охоронна зона у розмірі 150 м вздовж об`єктів магістральних газопроводів, етиленопроводів.

Відповідно до частин першої та другої статті 14 Закону № 3041-VI земельні ділянки, розташовані в охоронних зонах об`єктів магістральних трубопроводів, не вилучаються у їх власників або користувачів, а використовуються з обмеженнями, встановленими цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Зазначені обмеження встановлюються для власників та користувачів земельних ділянок на провадження ними господарської діяльності в цих охоронних зонах залежно від визначених внутрішніх зон безпеки охоронних зон або в межах всієї охоронної зони об`єктів магістральних трубопроводів.

Згідно зі статтею 19 Закону № 3041-VIбудівельні, ремонтні, земляні, геологорозвідувальні, бурові, вибухові, гірничі та днопоглиблювальні роботи на земельних ділянках, розташованих в охоронних зонах, у місцях, де магістральні трубопроводи проходять через водні об`єкти, болота, торфорозробки та місця видобутку корисних копалин, а також всі інші роботи, пов`язані з розробкою ґрунту на глибину більше 30 сантиметрів на таких земельних ділянках, проводяться лише на підставі письмового погодження з підприємствами магістральних трубопроводів. На зрошуваних землях, розташованих у межах охоронних зон, роботи, пов`язані з тимчасовим затопленням земель, проводяться на підставі письмового погодження з підприємствами магістральних трубопроводів. У разі відмови у наданні погодження на тимчасове затоплення зрошуваних земель, розташованих в охоронних зонах, підприємства магістральних трубопроводів письмово повідомляють про це власників та користувачів земельних ділянок із зазначенням причин і строку, протягом якого не може проводитися тимчасове затоплення. Особи, які отримали письмове погодження на проведення робіт на земельних ділянках, розташованих у межах охоронних зон, зобов`язані виконувати ці роботи з дотриманням умов їх проведення та додержанням правового режиму земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів. Умови проведення будівельних, ремонтних, земляних та інших робіт визначаються підприємствами магістральних трубопроводів. Зазначені умови визначають комплекс заходів, вжиття яких є необхідним для виключення можливості виникнення аварій, аварійних ситуацій на об`єкті магістральних трубопроводів під час проведення відповідних робіт. Надання письмового погодження на проведення робіт в охоронних зонах, з визначенням умов проведення будівельних, ремонтних, земляних та інших робіт у таких зонах, а також письмової відмови в їх проведенні здійснюються протягом одного місяця з дня отримання підприємством магістрального трубопроводу клопотання про їх надання. Відмова в наданні письмового погодження на проведення робіт на земельних ділянках, розташованих у межах охоронних зон, надається у разі якщо: проведення робіт заборонено цим Законом; проведення робіт створить загрозу виникнення аварії (аварійної ситуації) на об`єкті магістрального трубопроводу.

Відповідно до частини четвертої статті 22 Закону № 3041-VI в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до особливих обмежень, що діють у межах охоронних зон об`єктів магістральних газопроводів, етиленопроводів, належить, зокрема, заборона: будувати житлові будинки, виробничі чи інші будівлі та споруди, громадські будівлі; будувати гаражі та автостоянки, дачні і садові будинки та господарські споруди.

Аналогічна заборона міститься у пункті 11 Правил № 1747.

Встановлення охоронних зон вздовж об`єктів магістральних газопроводів та обмежень у використанні власниками таких земель спрямоване на забезпечення належної експлуатації магістральних трубопроводів, запобігання їх ушкодженню та для зменшення можливого негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об`єкти та довкілля в цілому, тому у разі недотримання встановлених обмежень у використанні земель охоронних зон, підприємства магістральних трубопроводів наділені правом звертатися до суду з позовами про усунення порушень правового використання земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів. У зазначеній категорії справ позивачі звільнені від обов`язку доказування можливості настання негативних наслідків.

Зазначене відповідає правовим висновкам, викладеним упостанові Верховного Суду від 15 липня 2021 року у справі № 509/3712/16-ц (провадження № 61-13603св20), у якій також зазначено, що цивільне законодавство складається із загальних і спеціальних норм. При їх застосуванні необхідно мати на увазі, що якщо спірні відносини регулюються спеціальними нормами цивільного законодавства, то загальні норми до таких відносин не застосовуються. За загальним принципом цивільного законодавства, який бере свої витоки з римського права «lex specialis derogal generali» у разі конкуренції норм загального (generalis) і спеціального характеру (specialis), перевага у їх застосуванні надається спеціальним нормам (спеціальний закон скасовує загальний закон). У справі, яка переглядається, виник спір щодо правомірності встановлення відповідачем огорожі в межах охоронної зони магістрального газопроводу. Відносини в галузі трубопровідного транспорту регулюються Законом України «Про транспорт», Законом України «Про трубопровідний транспорт» та іншими актами законодавства України, зокрема Законом № 3041-VI, що є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання правового режиму земель охоронної зони магістрального газопроводу. З огляду на наведене, посилання заявника на помилкове застосування апеляційним судом до спірних правовідносин положень Закону № 3041-VI, без урахування положень інших нормативно-правових актів, що регулюють питання будівництва на земельній ділянці тимчасових будівель (парканів, огорож), є неспроможними. Таким чином, встановивши, що відповідач збудував залізобетонну огорожу навколо належної йому на праві власності земельної ділянки, на частину якої, площею 0,1831 га, поширюються обмеження, встановлені Правилами № 1747, апеляційний суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про усунення порушень правового використання земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів шляхом зобов`язання відповідача знести огорожу, яка знаходиться в межах охоронної зони магістрального газопроводу-відводу ГРС Одеса-3 на 106,75 км.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що ОСОБА_1 на належній їй на праві власності земельній ділянці збудувала будівлю громадського харчування (кафе) на відстані близько 90 м від осі магістрального газопроводу, тоді як на цю земельну ділянку поширюються визначені частиною четвертою статті 22 Закону № 3041-VI та пунктом 11 Правил № 1747 особливі обмеження, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про обґрунтованість заявлених ТОВ «Оператор ГТС України» вимог про усунення порушень правового використання земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів шляхом зобов`язання відповідача знести (демонтувати) громадські будівлі, які знаходяться в межах такої охоронної зони.

При цьому суди правильно врахували, що надані відповідачем дозвільні документи не місять відомостей щодо проведення досліджень і перевірки питань дотримання вимог охоронних зон, передбачених Законом № 3041-VI, а також погодження від підприємства магістральних газопроводів на розміщення будівель громадського харчування на спірній земельній ділянці.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 368 ЦПК України, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що згідно з Витягами з ДЗК від 14 травня 2015 року та від 19 серпня 2021 року стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :08:002:0140 не встановлені ні охоронні зони, ні будь-які обмеження відповідно до містобудівних умов та обмежень, що передують початку будівництва, не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається із встановлених судами обставин, магістральний газопровід-відвід до ГРС Суми-2 (ЗТК) Ду 400 км 0, який проходить біля належної ОСОБА_1 земельної ділянки, було введено в експлуатацію 17 лютого 1978 року, тобто задовго до набуття відповідачем права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :08:002:0140.

Крім того, ще до моменту декларування готовності спірної забудови до експлуатації відповідач була обізнана про встановлені обмеження у використанні переданої їй у власність земельної ділянки, про що свідчить отримане нею особисто 12 березня 2021 року попередження про усунення порушень. Однак незважаючи на це, ОСОБА_1 не вчинила жодних дій з усунення порушень вимог спеціального законодавства, а навпаки зареєструвала 29 липня 2021 року відповідне право власності на громадський будинок з допоміжними будівлями та спорудами.

Аргументи касаційної скарги про те, що ТОВ «Оператор ГТС України» не доведено, що його майну загрожує реальна небезпека та що таку небезпеку створює саме відповідач, як не доведено існування причинно-наслідкового зв`язку між порушеннями та існуванням реальних ризиків конкретно для позивача, є неспроможними, оскільки усправі, яка переглядається, спір виник щодо правомірності будівництва відповідачем закладу громадського харчування в межах охоронної зони магістрального газопроводу, тоді як узазначеній категорії справ позивачі звільнені від обов`язку доказування можливості настання будь-яких негативних наслідків.

Доводи заявника про те, що вона дотрималася всіх передбачених законом процедур від оформлення права власності на земельну ділянку до завершення будівництва кафе, тому вимоги спеціального законодавства не могли бути застосовані до спірної забудови, не заслуговують на увагу, оскільки у разі конкуренції норм загального (generalis) і спеціального характеру (specialis), перевага у їх застосуванні надається спеціальним нормам (спеціальний закон скасовує загальний закон).

У спірних правовідносинах спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає організаційні та правові засади встановлення та дотримання правового режиму земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів з метою забезпечення їх безперебійного функціонування, раціонального використання земель у межах встановлених охоронних зон, режиму ведення господарської та іншої діяльності, охорони довкілля та екологічної безпеки, а також безпечної життєдіяльності та захисту населення, господарських об`єктів від впливу можливих аварій (аварійних ситуацій), - є саме Закон № 3041-VI, частиною четвертою статті 22 якого встановлена пряма заборона на здійснення будівництва громадських будівель в охоронній зоні магістрального газопроводу.

З огляду на наведене, посилання заявника на помилкове застосування судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин положень Закону № 3041-VI, без урахування положень інших нормативно-правових актів, що регулюють питання будівництва на земельній ділянці громадських будівель, є неспроможними.

Аргументи касаційної скарги про те, що ТОВ «Оператор ГТС України» не є органом державної влади, а знесення спірної будівлі, яка не відноситься до самочинного будівництва, неможливе без юридичного оформлення, а саме, без скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації та відповідної реєстрації об`єкта нерухомості, що в свою чергу свідчить про обрання позивачем неналежного способу захисту, не заслуговують на увагу, оскільки ТОВ «Оператор ГТС України» як підприємство магістральних трубопроводів наділене правом звертатися до суду з позовом про усунення порушень правового використання земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів (див. постанову Верховного Суду від15 липня 2021 року у справі № 509/3712/16-ц, провадження № 61-13603св20).

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій безпідставноне врахували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 917/733/14, від 27 лютого 2020 року у справах № 816/851/16 і № 826/14017/17, від 91 січня 2022 року у справі № 904/3550/20, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

У постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 917/733/14 та від 19 січня 2022 року у справі № 904/3550/20 вказано, що національне законодавство передбачає такий спосіб захисту приватного права як знесення будівлі, тільки в публічному інтересі і тільки щодо об`єктів самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК України). Тобто національний закон допускає право заявляти таку вимогу виключно за органами державної влади і тільки проти володаря без права (володіння є незаконним, а володілець не має речового права, оскільки право власності або інше речове право на об`єкти самочинного будівництва відсутнє). Отже, втручання, якого вимагає позивач, у спосіб зобов`язання відповідача вчинити дії з демонтажу та перебудови належного йому на праві власності об`єкта нерухомості, за жодних умов не може бути визнано таким, що відповідає статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Однак у справі № 917/733/14 приватне підприємство обґрунтовувало свої позовні вимоги про зобов`язання відповідача демонтувати та перебудувати об`єкт нерухомості (торгово-офісну будівлю) тим, що при будівництві торгово-офісного приміщення відповідачем не було дотримано державних будівельних норм і стандартів, що призвело до порушення прав позивача як власника нерухомого майна та користувача сусідньої земельної ділянки, а у справі № 904/3550/20 юридична особа приватного права просила зобов`язати Дніпровську міську раду та Комунальне підприємство «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» знести нежитловий будинок, посилаючись на те, що впритул до належного йому гаража розташований спірний нежитловий будинок, який належить територіальній громаді міста Дніпра та знаходиться в аварійному технічному стані, що становить загрозу повного руйнування будинку, у зв`язку з чим порушуються права позивача на безпечне користування майном (гаражем).

Разом із тим у справі, яка переглядається, спір виник щодо правомірності будівництва відповідачем закладу громадського харчування в межах охоронної зони магістрального газопроводу, тому у разі недотримання встановлених обмежень у використанні земель охоронних зон, підприємства магістральних трубопроводів наділені правом звертатися до суду з позовами про усунення порушень правового використання земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів. При цьому, у такій категорії справ відсутня необхідність встановлення факту порушення будівельних норм при будівництві та (або) експлуатації об`єкта нерухомості.

У постанові Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 816/851/16 заначено, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, пункт 100)). За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, пункт 35)).

У постанові Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 826/14017/17 вказано, що принцип «належного урядування» передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Однак висновки у вказаних справах і у справі, яка переглядається, а також предмети позовів і встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Так, у справі № 816/851/16 спірні правовідносини стосувалися стягнення кредитної заборгованості, а у справі № 826/14017/17 предмет позову становили вимоги про: визнання протиправним та скасування доручення Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в частині спірного нежилого будинку; визнання протиправними дії Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з демонтажу та знесення нежилого будинку; стягнення з названого Департаменту на користь позивача 320 122,29 грн на відшкодування матеріальної шкоди.

Подібність правовідносин означає, зокрема тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, в яких аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Таким чином, проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень з точки зору застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій були ухвалені судові рішення відповідно до встановлених ними обставин на підставі поданих сторонами доказів, які мають індивідуальний характер. Висновки судів у цій справі не суперечать правовим висновкам, викладеним у вищенаведених постановах суду касаційної інстанції, на які послалася заявник у касаційній скарзі.

З огляду на викладене, Верховний Суд у цій справі дійшов висновку про необґрунтованість наведеної в касаційній скарзі підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи аналогічні доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував, а тому Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи представника заявника. При цьому суд враховує, що, як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Обставини справи встановлені судами попередніх інстанцій на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суди дотрималися принципу оцінки доказів, згідно з яким суди на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізують і оцінюють докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів та за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції було зупинене ухвалою Верховного Суду від 23 серпня 2023 року, то необхідно поновити його виконання.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 09 лютого 2023 року та постанову Сумського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Сумського районного суду Сумської області від 09 лютого 2023 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко