КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №530/1468/20 Головуючий у 1 інстанції: Зуєвич Л.Л.

Провадження №22-ц/824/1260/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

16 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

при секретарі Дуб С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 травня 2023 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між АТ «Альфа-Банк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір від 13.11.2018 про надання особистого кредиту № 501084729 на умовах якого відповідач отримала кредит у сумі 199 999,99 грн.

В порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 13.03.2020 має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 302 266,91 грн, з яких: строкова заборгованість - 148 721,07 грн, прострочена заборгованість - 47 810,58 грн, строкова заборгованість по нарахованих відсотках та комісіях - 6 489,80 грн, прострочена заборгованість по нарахованих відсотках та комісіях - 90 845,46 грн, штрафи - 8 400,00 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 14 червня 2023 року АТ «Сенс Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Солом`янського районного суду від 17 травня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначило, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, оскільки не було додано із позовом банківських виписок по кредиту, проте судового розгляду справи за участю сторін не відбувалось і позивачу не було відомо про необхідність долучення такого доказу.

До апеляційної скарги АТ «Сенс Банк» долучив банківські виписки по кредиту, адже дані документи мають виключне значення для правильного вирішення справи.

До аналогічного висновку прийшов Верховний суд у постанові від 05 жовтня 2021 року у справі № 755/16464/20: «… дослідження виписки по кредитному договору … , як доказу, який не подавався до суду першої інстанції, апеляційний суд врахував виключне значення такого доказу для правильного вирішення справи та те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у даній справі про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог, фактично не сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав та не роз`яснив їм їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій…».

Вказує, що правовідносини в даному спорі утворюються внаслідок виконання письмового договору, що складається з оферти та акцепту і є письмовим правочином, вчиненим в порядку статей 641, 642, 643 Цивільного кодексу України.

Щодо суми заборгованості, то банком надано оригінал розрахунку заборгованості, а відповідач в свою чергу не надав суду альтернативний розрахунок заборгованості, платіжні документи про погашення заборгованості не врахованої банком.

Відзиву подано не було.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи по суті, причини неявки суду не повідомили.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд прийшов до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження укладення кредитного договору позивачем надана копія анкети-заяви (а.с. 8) про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», копія оферти на укладання угоди про надання кредиту № 501084729 від 13.11.2018 року (а.с. 6) відповідно до умов якої відповідачу надано кредит для власних потреб в розмірі 199 999,98 грн з датою повернення кредиту 13.11.2022, копія графіку платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а.с. 7), які підписані ОСОБА_1 .

На підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором та розмір такого розрахунку позивачем надано довідку-розрахунок заборгованості станом на 13.03.2020 (а.с. 9).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказу, а саме виписки по особовому рахунку відповідача, що позбавляє суд можливості встановити, чи користувався відповідач коштами, сплачував кошти відповідно до умов кредитного договору, у які строки, а також, чи допустив заборгованість по їх поверненню.

Судом першої інстанції зазначено, що з розрахунку заборгованості наданого позивачем, не можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум.

Ніяких роз`яснень та доказів щодо принципу складення даних розрахунків позивач не надав.

Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості сам по собі не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 703/3063/18.

При цьому, відсутність відзиву на позов із запереченнями відповідача не звільняє позивача від доведення певних обставин як то передбачено ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України.

Суд першої інстанції наголосив, що справа перебуває в провадженні суду з грудня 2020 року, а отже у позивача (який є професійним учасником ринка фінансових послуг), у випадку добросовісного користування своїми процесуальними правами, було достатньо часу для того, щоб подати всі докази у справі. Проте позивач користуючись своїми правами на власний розсуд не подав суду необхідних доказів, в т.ч. тих, що мають виключне значення для розгляду даної справи протягом всього цього часу, тому суд вирішив спір за наявними матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

В ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 3 ст.367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з апеляційної скарги, АТ «Сенс Банк» до неї долучив виписку по кредиту посилаючись на те, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувався без участі сторін і позивачу не було відомо про необхідність долучення такого доказу.

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою АТ «Сенс Банк» долучив банківські виписки по кредиту, вказуючи на те, що дані документи мають виключне значення для правильного вирішення справи та посилаючись на висновки Верховного суду викладені у постанові від 05 жовтня 2021 року у справі № 755/16464/20.

Колегія суддів не приймає додані до апеляційної скарги нові докази, оскільки в порушення ст. 83 ЦПК України такі докази до суду першої інстанції не подавалися, не були предметом дослідження суду першої інстанції. Позивач із будь-якими заявами щодо долучення до справи вказаних доказів до суду не звертався, а при долученні виписок до апеляційної скарги не обґрунтував та не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з поважних причин.

Крім того в суді першої інстанції представник АТ «Альфа-Банк» подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження і розгляд справи у відсутності представника позивача (а.с. 21-22).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22 грудня 2020 року судом вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Доводи апелянта про те, що відповідач заперечень проти позову не подавав, розмір заборгованості та умови договору не оспорював, колегія суддів відхиляє, оскільки доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки зібраних у справі доказів, зокрема доказів, поданих позивачем на підтвердження його доводів про наявність укладеного з відповідачем кредитного договору.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

На думку колегії суддів суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 24 січня 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Л.П. Сушко

В.І. Олійник