Справа №:278/6429/23
Провадження №: 2/755/2040/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" січня 2024 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Жданович Вікторія Михайлівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

у с т а н о в и л а:

23.01.2024 року до Дніпровського районного суду м. Києва разом з ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 28.12.2023 року про передачу справи на розгляд Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Жданович Вікторія Михайлівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Обгрунтовуючи ухвалу про передачу справи на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва, Житомирський районний суд Житомирської області послався на те, що згідно долученої до позовної заяви копії постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника вбачається, що адресою місця проживання боржника є м. Київ, що територіально відноситься до компетенції Дніпровського районного суду м. Києва.

Ознайомившись зі змістом поданої позовної заяви, доданими до неї документами та даними про місце реєстрації і роботи боржника, приходжу до висновку про те, що позовна заява не підсудна Дніпровському районному суду м. Києва і має бути передана на розгляд Корольовського районного суду м. Житомира, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 12, 16 ст. 28 ЦПК України, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання. Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Звертаючись із відповідним позовом до Житомирського районного суду Житомирської області позивачка послалась на положення ч. 12 ст. 28 ЦПК україни та ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», тобто позивачем обрано підсудність її позову про визнанння виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню за місцем його виконання.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Згідно із частиною першою статі 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Частиною першою статті 23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справи до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).

Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.

Розгляд справи судами з порушенням правил підсудності є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 369/238/15-ц (провадження № 14-117цс18)).

Звернувшись із позовом до Житомирського районного суду Житомирської області позивачка вказала, що зареєстрована та проживає в Житомирському районі в м. Озерне.

У постанові про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 27.09.2021 року зазначено, що адресою боржника є: АДРЕСА_1 .

Разом з цим, у матеріалах позовної заяви наявна копія витягу з реєстру територіальної громади від 16.12.2022 року про те, позивачка 16.12.2022 року зареєструвала місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте, за змістом відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру, позивачка 16.12.2022 року зареєструвала місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а 19.12.2022 року позивачка знята з місця реєстрації за вказаною адресою і будь-які наступні дані про місце реєстрації позивачки відсутні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у своїй постанові від 29.10.2020 року в справі №263/14171/19 Верховний Суд зазначив наступне: «Визначення змісту категорії місця виконання рішення наведене у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». За правилами частин першої та другої наведеної статті виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Виходячи зі змісту статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходженням його майна. Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями. За наведених обставин доводи касаційної скарги, що місце проведення виконавчих дій та місце виконання рішення не є тотожним поняттями, тому належною підсудністю позову ОСОБА_1 є суд за місцем виконання виконавчого напису у відповідному виконавчому окрузі, у якому відкрито виконавче провадження, Верховний Суд визнає помилковим тлумаченням вимог статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та частини дванадцятої статті 28 ЦПК України. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відкриття провадження у справі та її підсудність Жовтневому районному суду м. Маріуполя Донецької області, що узгоджується з правилами ЦПК України. Позов подано до суду за місцем виконання виконавчого напису, за місцем проживання позивача, що відповідає частині другій статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та частині дванадцятій статті 28 ЦПК України, а тому оскаржувані судові рішення в частині визначення правил територіальної підсудності позову ОСОБА_1 ухвалені з дотриманням норм процесуального права, є законними та обґрунтованими. Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій та ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм цивільного процесуального законодавства, Закону України «Про виконавче провадження» та зводяться до незгоди заявника з підставними висновками судів».

Отже, виходячи зі змісту статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», місцем виконання судового/несудового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання.

Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходження його майна.

Місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями.

На переконання суду, у даному випадку зазначену у постанові приватного виконавця від 27.09.2021 року адресу боржника ( АДРЕСА_1 ) не можна вважати місцем виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, оскільки згідно матеріалів справи, позивачка 19.12.2022 року була знята з місця реєстрації за вказаною адресою і подальше зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання невідоме. У матеріалах позовної заяви відсутні будь-які належні дані, які б свідчили про наявність на території Дніпровського району м. Києва місця проживання/перебування/роботи боржника або знаходження його майна.

Поряд із цим, суд дійшов висновку, що у даній справі єдиним достатньо підтвердженим місцем виконання виконавчого напису нотаріуса, є місце роботи боржника за виконавчим написом, що відповідає частині другій статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» згідно положень якої, місцем виконання виконавчого напису є, у тому числі місце роботи боржника.

Згідно постанови приватного виконавця від 27.09.2021 року, виконавець звернув стягнення на доходи боржника, які останній отримує від Житомирської філії Акціонерного товариства «УКРТЕЛЕКОМ» (м. Житомир, вул. Київська, 20).

Зважаючи на те, що спіний виконавчий напис нотаріуса виконується за місцем роботи боржника, справа підсудна Корольовського районного суду м. Житомира.

Згідно п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 23, 28, 31, 32, 353-355 ЦПК України, ст.ст. 124, 125 Конституції України, Законами України «Про виконавче провадження», «Про судоустрій і статус суддів», Конвенцією про захист прав людини і основоположних совобод, -

п о с т а н о в и л а :

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Жданович Вікторія Михайлівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - передати на розгляд Корольовського районного суду м. Житомира.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали складений та підписаний суддею 26.01.2024 року.

Суддя -