Номер провадження 2-о/754/68/24
РІШЕННЯ

Іменем України

18 січня 2024 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді - Таран Н.Г.,

секретаря судового засідання - Довгань Г.А.

за участі:

заявника - ОСОБА_1

заінтересованої особи- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису

В С А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м.Києва із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 .

Вимоги заяви обґрунтовувались тим, що між заявницею та заінтересованою особою був зареєстрований шлюб 23.11.2019. Під час шлюбу народився спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час спільного проживання заявниця неодноразово потерпала від психологічного та фізичного насильства зі сторони заінтересованої особи, зокрема ображав нецензурнгими словами, погрозами побиттям, застосуванням фізичної сили, зрадами, знущаннями. Заінтересована особа могла собі дозволити прийти додому в стані алкогольного або наркотичного сп`яніння, свідками чого були батьки заявниці та неповнолітній брат. Такі дії заінтересованої особи підтримувались його сім`єю - матір`ю, в сторону заявниці, яка просила близьких родичів повпливати на заінтересовану особу, але все було марно. 16.06.2021 заявниця та заінтересована особа закінчили стосунки, а 02.08.2022 шлюб між ними був розірваний в судовому порядку. Весь цей час до моменту розлучення та по цей день заявниця отримує погрози. Допомогати фінансово дитині відмовляється. На даний момент заявниця мінімізувала з цією людиною спілкування, тому що заінтересована особа здійснює психологічне насилля в сторону заявниці та її сім`ї. На підставі того що заявниця подала на аліменти, це не сподобалося заінтересованій особі, він зателефонував знайомій заявниці та пропонував їй, покликати заявницю на каву в парк поблизу її будинку, і попросив сщоб вона спонукала заявницю прийняти наркотичні засоби, а заінтересована особа в цей час викличе поліцію. Таким чином він хоче знайти підстави для позбавлення заявниці батьківських прав на їхню дитину. Також знайома повідомила заявниці, що заінтересована особа казала, що готовий піти проти закону в її сторону, але не знає як потім пояснить це дитині. Також заінтересована особа телефонувала заявниці з погрозами що знищить її нерухоме майно, про що заявнице.ю на підставі цього була написана та подана до поліції заява 13.12.2023 на начальника Деснянського УП ГУНП в м. Києві. Заінтересована особа є військовослужбовцем 3 окремої штурмової бригади, вчиняє насильство над заявницею протягом тривалого часу під час шлюбу та вже після його розірвання. Агресивні дії в сторону заявниці та її сім`ї щоразу посилюються. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства вважає за необхідне застосувати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 18 грудня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду.

В судовому засіданні заявниця вимоги заяви підтримала та просила їх задовольнити.

Заінтересована особа в судовому засіданні вимоги заяви не визнав та просив в задоволенні заяви відмовити, та вказав що заява є необгрунтованою та такою що не підтверджена належними та допустимими доказами, і що психологічного та фізичного насилля не вчиняв. Зазначив, що сварки почали виникати через те, що заявниця не дає можливості спілкуватися з дитиною, він не може йому навіть дати подарунки. Вперше конфлікт виник коли він після поранення приїхав в лікарню до Києва і приїхав провідати сина, привіз йому подарунки, а заявниця не дала можливості провідати сина і не взяла дитині подарунки, був змушений викликати патрульну поліцію, які розяснили, що у них спір з приводу спілкування з дитиною, який необхідно вирішувати в порядку позовного провадження. На даний час в провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за його позовом щодо визначення порядку та способу участі у вихованні дитини. Взагалі не має наміру та бажання спілкуватись з заявницею, його спілкування зводиться лише до того як і коли побачити сина.

В судовому засіданні в якості свідка допитаний ОСОБА_4 , батько заявниці, який суду пояснив, що донька часто плаче, погано спить ночами і все це через ОСОБА_5 , бо вони сваряться, він був поганий батько, не надавав кошти на утримання сина і донька вирішила не давати йому дитину. Фактично дитина батька не знає, а він хоче його брати, десь з ним гуляти, а при цьому не надає матеріальне утримання, не питає що дитина їсть, як його одягати і т.інше. Весь тягар утримання лежить на донці. Проживали вони разом усі, поки донька перебувала з зятем у шлюбі. Сварилися, але він не втручався.

В судовому засіданні в якості свідка заслухована ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , подруга заявниці та заінтересованої особи, яка вказала, що 12.12.2023 була на роботі, позвонив до неї заінтересована особа, і сказав, що хоче поговорити про заявницю бо вона йому не дає дитину, хоче підкинути їй наркотичні засоби щоб вона була з заявницею, а він в той час викличе поліцію. Також заінтересована особа казала, що якщо вона розповість все заявниці то буд там де її чоловік (чоловік проходить військову службу на Лимані). Заінтересована особа до цього казав, що хоче спілкуватися з дитиною і допомагати, а заявниця щоб не забороняла це робити. Також заінтересована особа казала, що приносив щось дитині, а заявниця не брала, і він передавав через третіх осіб. Ми всі знайомі з заявницею та заінтересованою особою приблизно 3 - 4 роки. Спочатку у них були нормальні відносини, а після народження дитини стали погіршуватися (заінтересована особа почав гуляти, випивати, не займався дитиною). Зі слів заявниці заінтересована особа їй зраджував, приймав наркотичні засоби, це десь у 2021 році. Потім вона дізналася, що вони розлучилися. Взимку 2022 року ми разом гуляли, заявниця звонила заінтересованій особі просила гроші на дитину, заінтересована особа не дав. Жодного разу з боку заінтересованої особи я не чула і не бачила насилля крім нашої розмови 12.12.2023. Зі слів заявниці знаю, що заінтересована особа погрожувала позбавити її батьківських прав. Зі слів заявниці десь через декілька місяців і коли заінтересована особа вийшов з лікарні заявниця мала намір помиритися з ним. Також зі слів заявниці, вона не проти давати дитину, але щоб разом проводити час, а заінтересована особа відмовлявся, а на даний час не бажає через неадекватну поведінку. До поліції вона не зверталась з приводу погроз заінтересованої особи. Знає що заявниця звернулася до поліції, після того як заінтересована особа на неї викликав поліцію. Звернулася заявниця в поліцію, бо боїться, що заінтересована особа забере дитину.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши та оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, шлюб між ними був розірваний на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва 02.08.2022 року, мають спільну дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та проживали разом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Крім вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила СК України.

За правилами статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

При вирішенні заяви суд враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, згідно з якими видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суд під час вирішення даної заяви надає оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішуючи питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечення недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Суд враховує, що заявниця, окрім посилання на звернення до органів поліції, не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо неї або малолітньої дитини, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із не винесенням щодо останнього обмежувального припису, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України. Отже, сам факт звернення заявниці до органів поліції і навіть внесення відомостей про кримінальне провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не є безумовною підставою для застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"

Така ж правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду (постанова від 16 листопада 2022 року, справа No 214/4179/21).

Водночас важливо розуміти й те, що домашнє насильство не можна вважати "приватною справою" (а такий стереотип, на жаль, все ще є доволі поширеним), обмежувальний припис, який має чітке цільове призначення, не може використовуватися у конфліктах, де немає ознак насильства, з метою маніпуляцій або навіть помилково. Про що неодноразово підкреслював КЦС ВС, зокрема: наявність неприязних стосунків та конфліктних ситуацій не може бути підставою для задоволення заяви про винесення обмежувального припису щодо дітей; факт звернення заявника до правоохоронних органів стосовно неправомірних дій заінтересованої особи відносно нього не підтверджує факт вчинення заінтересованою особою психологічного насильства щодо дітей, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" (постанова від 31 травня 2022 року, справа No 607/18523/21); неприязні стосунки, наявність тривалого конфлікту не можуть бути підставою для задоволення заяви про винесення обмежувального припису (постанова від 13 липня 2022 року, справа No 522/22472/21); наявність спору щодо визначення місця проживання дитини не може бути достатньою правовою підставою для видачі обмежувального припису (постанова від 16 листопада 2022 року, справа No 214/4179/21).

За правилами частин першої - другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами статей 77-81 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи не вбачається доведеним факт застосування ОСОБА_2 домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_1 на системній основі чи у такій ступені, що дозволяє дійти висновку про наявність ризиків, які б наражали потенційну потерпілу на небезпеку, а відтак заява не підлягає задоволенню.

При цьому суд враховує, що між сторонами дійсно наявний конфлікт з приводу утримання, порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, які на даний час вирішуються судом в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-18, 76-81, 95, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 293, 294, 350-1 - 350-6, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 26.01.2024 року.

Суддя: Н.Г.Таран