Справа № 186/1057/23
Провадження номер № 2/0186/23/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демиденко С.М.

секретар Фадєєва Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП.

Свою уточнену позовну заяву позивач обґрунтовує тим, що 02 травня 2023 року о 22 годині 40 хвилин, в місті Першотравенськ, на парковці навпроти будинку № 9 по вулиці Молодіжна, сталася дороджньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП), за участю транспортного засобу автомобіля марки Фольксваген модель «Гольф» державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований за громадянином ОСОБА_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 (далі - Відповідач), та транспортного засобу автомобіля марки Шевроле модель «Авео», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 (далі - Позивач).

Внаслідок даної ДТП, транспортному засобу марки Шевроле модель «Авео», державний номерний знак НОМЕР_2 , були нанесені механічні ушкодження.

Згідно Постанови Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 12.06.2023 року, справа про адміністративне правопорушення № 186/626/23, водія автомобіля марки Фольксваген модель «Гольф» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 (відповідач за позовом), було визнано винним у вчинені даної ДТП.

Постанова Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 12.06.2023 боку у справі про адміністративне правопорушення № 186/626/23 відповідачем ОСОБА_2 , не оскаржувалася та набрала законної сили.

Позивач ОСОБА_1 , на момент скоєння ДТП мав діючий страховий Поліс № 212765091, виданий ПрАТ «СК» «Євроінс Україна», що підтверджує укладання між страхувальником ОСОБА_1 та страховиком ПрАТ «СК» «Євроніс Україна» договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення № 186/626/23, з`ясувалося, що водій автомобіля марки Фольксваген модель «Гольф» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 , не мав діючого страхового Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та повідомив суду, що відносно нього було складено працівниками поліції Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за відсутність у водія ОСОБА_2 , страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Згідно Звіту № 3923 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ від 12.05.2023 року, виготовлений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , розмір відновлювального ремонту автомобіля марки Шевроле модель «Авео», державний номерний знак НОМЕР_2 , становить суму 47 733,73 гривень. Згідно звіту № 3923 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТВ від 12.05.2023 року, розмір матеріальних збитків в результаті пошкодження транспортного засобу автомобіля марки Шевроле модель «Авео», державний номерний знак НОМЕР_2 складає 47 733,73 грн.

Відповідач ОСОБА_2 був володільцем автомобіля марки Фольксваген модель «Гольф» державний номерний знак НОМЕР_1 на праві титульного володіння - на підставі довіреності.

Враховуючи викладене, відповідач ОСОБА_2 , як особа що є винною у спричиненні позивачу ОСОБА_1 матеріального збитку, зобов`язаний компенсувати позивачу ОСОБА_1 суму матеріальних збитків у розмірі 47 733,73 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування майнової шкоди заподіяної внаслідок ДТП грошові кошти в сумі 47 733,73 грн. В судове засідання позивач не з`явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 , надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що під час оформлення вказаної дорожньо-транспортної події, на зворотній стороні в схеми місця ДТП в графі «Перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, отриманих в результаті ДТП, які відносяться до автомобіля «Шевроле Авео» НОМЕР_2 було зазначено: «ліва частина». Жодного іншого опису, з переліком пошкоджень, спричинених автомобілю «Шевроле Авео» НОМЕР_2 станом на момент ДТП в матеріалах справи про адміністративне правопорушення не міститься.

Серед додатків до Звіту № 3923 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ від 12.05.2023, виготовленого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (далі - Звіт № 3923), міститься Протокол (Акт) 3923 огляду транспортного засобу. Датою огляду зазначено 08.05.2023, місцем - АДРЕСА_1 . На зворотній стороні Протоколу є перелік пошкоджень: крило переднє ліве (деформовано з розривами металу у задній частині); бризковик передній лівий (зруйновано); двері передні ліві (деформовано площею 70x40 см); поріг лівий (пошкодження ЛФП); шарнір двері передньої лівої (деформовано); скло дзеркала зовнішнього лівого (зруйновано); дзеркало зовнішнє ліве (пошкодження текстури покриття); перекіс отвору двері передньої лівої; бічний покажчик повороту лівий (зруйновано скло); поворотний кулак передній лівий (зруйновано); двері задні ліві (деформація у передній частині площею 2,5 дм3).

Перелік зазначених пошкоджень не відповідає тим пошкодженням, які були зафіксовані на ньому працівниками поліції під час оформлення ДТП.

Також, серед додатків до Звіту №3923 міститься Фототаблиця до звіту № 3923 від 12.05.2023. Фотознімками, що в ній містяться зафіксовано, що автомобіль «Шевроле Авео» НОМЕР_2 стоїть на асфальтованій площадці. При цьому автомобіль візуально у комплектному стані, стоїть на 4 колесах. Ліве переднє колесо має звичайне розташування, розміщено рівно в колісній арці, симетрично правому передньому колесу, і навіть не маючи спеціальних знань, можна переконливо стверджувати, що це не є можливим при руйнації переднього лівого поворотного кулаку, що є основним вузлом підвіски автомобіля який поєднує між собою привід колеса, колесо, рульову тягу, важелі підвіски, при боковому ударі.

На 7 сторінці Фототаблиці, на бетонній поверхні, зображено металеву запчастину, схожу на поворотний кулак транспортного засобу. При цьому він знаходиться у відокремленому від транспортного засобу стані (при тому що пошкодження інших елементів зафіксовано саме на автомобілі) і підтвердити його відношення до автомобіля «Шевроле Авео» НОМЕР_2 , огляд якого здійснював ФОП ОСОБА_4 немає жодної можливості,.

Інші фотознімки у зазначеній Фототаблиці настільки неналежної якості, що підтвердити ними зроблений висновок щодо пошкоджень лакофарбного покриття автомобіля, наявності вм`ятин на дверях, та інших пошкоджень, описаних в Протоколі огляду транспортного засобу - об`єктивно неможливо.

Так як позивач не надав до позовної заяви документального підтвердження транспортування автомобіля до м. Павлоград для проведення його огляду оцінювачем, то з огляду на його візуально комплектний стан на фотознімках, є чітке розуміння про прибуття транспортного засобу на огляд до м. Павлоград Дніпропетровської області 08.05.2023 своїм ходом, та проведення його огляду одночасно з окремими запчастинами, які на ньому не встановлені.

В даній ситуації можна зробити висновок, що автомобіль «Шевроле Авео» АЕ5039Ш оглядався 08.05.2023, в м. Павлоград Дніпропетровської області не в тому стані, в якому він перебував після події ДТП, яка мала місце 02.05.2023 в м. Першотравенську Синельниківського району Дніпропетровської області, що унеможливлює в подальшому об`єктивно встановити розмір матеріальних збитків, спричинених позивачу.

Перелік пошкоджень на зазначеному транспортному засобі одразу після ДТП зафіксований в матеріалах справи про адміністративне правопорушення працівниками поліції ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровської області, відрізняється від переліку пошкоджень, зазначеному у Звіті №3923 а отже немає жодного підтвердження тому, що пошкодження описані у ньому, були заподіяні саме під час зазначеної ДТП, а не після (через 6 днів в іншому місті) або до неї.

В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що Звіт № 3923 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ від 12.05.2023 не є належним, допустимим та достовірним доказом, який об`єктивно давав би можливість зробити висновок про розмір заподіяних позивачу матеріальних збитків.

Підпунктом а п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Тому, в даній ситуації позивач, достовірно знаючи під час оформлення ДТП про відсутність у мене полісу страхування цивільно-правової відповідальності, на виконання зазначених вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинен був особисто, або через страхову компанію, в якій було застраховано його цивільно-правову відповідальність, повідомити про страховий випадок МТСБУ.

Щодо стягнення понесених судових витрат по справі.

У позовній заяві міститься вимога про стягнення на користь відповідача судових витрат, які складаються з витрат пов`язаних із наданням правової допомоги адвоката - правовий аналіз спірних правовідносин та складання цивільного позову - 4000 грн та витрат на сплату судового збору у розмірі 1073 грн 60 коп.

Таким чином, орієнтовний розмір понесених позивачем судових витрат становить 5073 грн 60 коп.

Що стосується витрат на правову допомогу. У додатках до позову міститься витяг з договору №30/2023 про надання професійної правничої допомоги від 05.05.2023, укладений у с. Васильківка.

Пунктом 1 Договору, («Предмет договору») передбачено, що предметом договору (угоди) відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» є надання адвокатом юридичної допомоги клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Тобто, предмет договору не містить ні суті питання з яким звертається позивач до Адвоката і по якому будуть надані правові послуги, ні органу в якому адвокат буде представляти позивача, ні номеру справи, по якій будуть надаватися послуги.

В свою чергу, відсутність у договорі про надання правничої допомоги посилання на конкретну справу, в якій адвокату доручено представляти інтереси клієнта, є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.05.2018 справа №821/1594/17.

Крім того, у зазначеному витягу з договору відсутній пункт про виплату гонорару адвокату та спосіб його сплати.

Окрім цього витягу з договору, до позовної заяви не додано інших доказів фактичного надання правової допомоги, адвокатом клієнту, не доведено фактичну сплату вже наданих послуг.

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічну правову позицію наведено в постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19.

Таким чином, оскільки у наданому витязі з договору про надання правової допомоги укладеного між позивачем та адвокатом Атаманюк І.Л., не визначено розмір та порядок обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) у мене, як сторони по справі, а також суду відсутня можливість пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару, а відтак, у задоволенні вимог про його стягнення має бути відмовлено.

Відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

З постанови Першотравенського міського суду у справі № 186/626/23 від 24 травня 2023 року вбачається, що 02 травня 2023 року о 21 годині 40 хвилин в м. Першотравенськ на парковці напроти будинку №9 по вул. Молодіжна водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Фольксваген Гольф НОМЕР_1 , перед початком руху вперед не впевнився в безпеці та здійснив зіткнення з іншим автомобілем Шевроле Авео НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався з правої сторони по ходу руху, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вказаною постановою ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

Зазначеною постановою підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 , здійснив зіткнення з автомобілем Шевроле Авео НОМЕР_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження /а.с.9/.

Цивільна правова відповідальність водія Шевроле Авео НОМЕР_2 була застрахована в ПрАТ «СК» «Євроінс Україна». Винний водій автомобіля Фольксваген Гольф НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , не мав діючого страхового Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності /а.с.48/.

Позивач та Відповідач не є зареєстрованими власниками автомобілів якими вони керували 02 травня 2023 року, але вони на відповідній правовій підставі (реєстраційний документ на транспортний засіб та посвідчення водія) володіли та користувалися ними /а.с.48/.

Відповідно до Звіту № 3923 «Про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ від 12.05.2023 року, виготовленого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Шевроле модель «Авео», державний номерний знак НОМЕР_2 , без урахування коефіцієнту фізичного зносу становить суму 47 733,73 грн., з урахуванням цього коефіцієнта 29 078,28 грн. Отже, різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, становить 47 733,73 грн - 29 078,28 грн = 18 655,45 грн /а.с.12/.

Позивач ОСОБА_1 , до МТСБУ з повідомленням про ДТП та заявою про регламентну виплату не звертався.

24.07.2023 року позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Стаття 1166 Цивільного кодексу (далі ЦК) України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV. Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Згідно підпункту "а" пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961 IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З цього приводу Велика Палата Верховного Суду / п.149 Постанови від 14.12.2021р., у справі № 147/66/17/ звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи.

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

У цій справі судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , до МТСБУ з повідомленням про ДТП та заявою про регламентну виплату не звертався.

Звертаючись до суду, позивач не посилається на те, що незвернення до МТСБУ було обумовлене обставинами, які не залежали від його дій, та ним було здійснено розумних, необхідних та достатніх заходів щодо такого відшкодування, а тому з огляду на вищевикладене підстав для задоволення позову в частині стягнення матеріальної шкоди у межах регламентованої виплати, а саме вартості відновлювального ремонту автомобіля марки Шевроле модель «Авео», державний номерний знак НОМЕР_2 /з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу/ в розмірі 29 078,28 грн немає.

Враховуючи вищезазначене суд відмовляє в задоволені позовних вимог в частині стягнення з винного водія матеріальної шкоди у межах регламентованої виплати, а саме вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в розмірі 29 078,28 грн.

В той же час позивачем заявлені позивні вимоги про стягнення з відповідача на його користь в рахунок відшкодування майнової шкоди заподіяної внаслідок ДТП грошові кошти в сумі 47 733,73 грн.

Відповідно до Звіту № 3923 «Про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ від 12.05.2023 року, виготовленого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Шевроле модель «Авео», державний номерний знак НОМЕР_2 , без урахування коефіцієнту фізичного зносу становить суму 47 733,73 грн., з урахуванням цього коефіцієнта 29 078,28 грн. Отже, різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, становить 47 733,73 грн - 29 078,28 грн = 18 655,45 грн /а.с.12/.

Вирішуючи позовні вимоги в частині матеріального збитку в розмірі 18 655,45 грн (вартості фізичного зносу на запасні частини) суд виходить з наступного.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд бере до уваги те, що іншої норми яка б визначала особливості відповідальності осіб, які застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це сере іншого шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У цій справі сторонами не оспорюється факт ДТП за їх участі, наявність вини відповідача та не отримання позивачем страхового відшкодування або регламентної виплати від МТСБУ.

Предметом спору є відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП для відновлення становища пошкодженого майна позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічні по суті висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), від 09 листопада 2022 року у справі №497/470/2021 (провадження № 61-20047св21) та від 16 січня 2023 року у справі № 664/1499/17 (провадження № 61-6115св20).

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/ кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку про те, що оскільки у цьому випадку у страховика (МТСБУ) не виникає обов`язок з відшкодування різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, то з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню ця різниця в сумі 18 655,45 грн.

Заперечення Відповідача проти позову, з посиланням на те, що Звіт № 3923 «Про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ від 12.05.2023 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування коефіцієнту фізичного зносу становить суму 47 733,73 грн., з урахуванням цього коефіцієнта 29 078,28 грн, не може бути належним доказом та позивач не поніс реальних витрат на відновлювальний ремонт свого автомобіля. Суд вважає безпідставними, оскільки доказів протилежного відповідач не надав, клопотань про проведення експертизи не заявляв.

Так, Верховний Суд у постанові від 16 січня 2018 року у справі № 758/11064/14-ц, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій і передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зробив висновок про те, що суди не звернули уваги на наданий позивачем рахунок-фактуру, який підтверджує розмір збитків, завданих позивачу, і такі витрати є необхідними для виконання робіт для відновлення автомобіля. У зв`язку з цим посилання судів, що на час пред`явлення позову чи ухвалення рішення суду позивач вже зобов`язаний надати акт виконаних робіт і квитанції та чеки про їх оплату, не відповідає вимогам закону, оскільки саме для відновлення (ремонту) пошкодженого автомобіля позивач і пред`явив позов з метою отримання коштів.

Таким чином розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , становить 18 655,45 грн, яка складається з вартості фізичного зносу на запасні частини.

Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина друга статті 141 ЦПК України).

В позовній заяві при зверненні до суду позивач повідомив про попередній (орієнтовний) розмір судових витрат в сумі 5073,60 грн, які складаються з витрат на сплату судового збору 1073,60 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн.

За змістом частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження реальності витрат на правову допомогу суду не надано жодного доказу.

Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу не підтвердженні наявними матеріалами справи, а тому відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, - суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , в рахунок відшкодування матеріального збитку 18 655,45 грн /вісімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять гривень 45 копійок/ грн, які складається вартості фізичного зносу на запасні частини.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 420 (чотириста двадцять) гривень.

В задоволені іншої частини позовних вимог - відмовити.

У відшкодування витрат позивача на правову допомогу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.М. Демиденко