Справа №:755/208/24
Провадження № 2-др/755/59/24
"17" квітня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
Головуючого судді: Хромової О.О.,
при секретарі: Бовкун М.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва заяву представника Моторного (Транспортного) страхового бюро України - адвоката Гусєва Павла Володимировича, про ухвалення додаткового рішення, подану у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (Транспортного) страхового бюро України про стягнення пені, індексу інфляції та три процента річних за прострочку виконання зобов`язань,
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 березня 2024 року позов ОСОБА_1 до МТ СБУ про стягнення пені, індексу інфляції та три процента річних за прострочку виконання зобов`язань та збитків задоволено частково. З урахуванням ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2024 року про виправлення арифметичної помилки, стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 пеню за період прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 26 606,37 грн, 3 % річних у розмірі 2 791,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 9 556,07 грн, що у загальному розмірі становить 38 953,44 грн, та витрати по оплаті судового збору у розмірі 749,54 грн.

14 березня 2024 року від представника МТ СБУ - адвоката Гусєва П.В., до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій представник відповідача просить розподілити судові витрати відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України та стягнути з позивача ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн.

Заява мотивована тим, що під час ухвалення рішення у даній справі судом не вирішено питання про судові витрати в розмірі 2 000,00 грн, про які відповідач зазначав у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Згідно із частинами другої, третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Дослідивши матеріали справи та заяву про ухвалення додаткового рішеня про стягнення судових витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення даної заяви, з огляду на таке.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 березня 2024 року позов

ОСОБА_1 до МТ СБУ про стягнення пені, індексу інфляції та три процента річних за прострочку виконання зобов`язань та збитків задоволено частково. Стягнуто з МТ СБУ на користь ОСОБА_1 пеню за період прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 9 238,32 грн, 3 % річних у розмірі 2 791,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 9 556,07 грн, що у загальному розмірі становить

21 585,39 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2024 року виправлено арифметичні помилки, допущені в рішенні Дніпровського районного суду міста Києва від 08 березня 2024 року, а саме: у тексті рішення замість помилково зазначеного: «Отже, з відповідача підлягає стягненню пеня за період, що складає 113 календарних днів, на суму 9 238,32 грн», вважати правильним: «Отже, з відповідача підлягає стягненню пеня за період, що складає 357 календарних днів, на суму 26 606,37 грн»; у тексті рішення замість помилково зазначеного: «Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору у сумі 415,38 грн», вважати правильним: «Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору у сумі 749,54 грн».

Другий абзац резолютивної частини рішення викладено у такій редакції:

«Стягнути з Моторного (Транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 пеню за період прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 26 606,37 грн (двадцять шість тисяч шістсот шість гривень 37 копійок), 3 % річних у розмірі 2 791,00 грн (дві тисячі сімсот дев`яносто одну гривню), інфляційні втрати у розмірі 9 556,07 грн (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят шість гривень 07 копійок), що у загальному розмірі становить 38 953,44 грн (тридцять вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят три гривні 44 копійки)».

Четвертий абзац резолютивної частини рішення викладено у такій редакції:

«Стягнути з Моторного (Транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 749,54 грн (сімсот сорок дев`ять гривень 54 копійки)».

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З матеріалів справи встановлено, що між МТСБУ та Адвокатським об`єднанням «Інс.Лоу Груп» укладено договір від 12 жовтня 2021 року № 4.1/12-10/2021 про надання послуг у сфері права, згідно якого замовник доручає, а виконавець за винагороду приймає на себе зобов`язання надавати послуги у сфері права. Згідно пункту 5.2. вказаного договору, вартість послуг, що надаються виконавце у справах, у яких замовник є відповідачем (співвідповідачем, цивільним відповідачем) або третьою особою, а також в інших випадках, визначається наступним чином: 2 000 грн - у справі, в якій ціна позову становить 10 000 грн і більше.

З додаткової угоди від 15 січня 2024 року № 1042 до договору про надання послуг у сфері права від 12 жовтня 2021 року № 4.1/12-10/2021, відповідно до умов договору, замовником передано, а виконавцем прийнято завдання на ведення від імені замовника справи за позовом ОСОБА_1 до МТ СБУ, ціна позову - 55 794,81 грн. Вартість послуг визначено 2 000,00 грн. Оплата послуг здійснюється замовником протягом п`яти банківських днів з дати підписання сторонами акту про виконані роботи.

До матеріалів справи додано довіреність від 19 грудня 2023 року № 6-01/152, видану МТ СБУ адвокату Гусєву П.В. на виконання договору від 12 жовтня 2021 року № 4.1/12-10/2021, про те, що він є представником МТ СБУ, в тому числі у судових органах, а також копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 13 лютого 2023 року серії КС № 11030/10, видане на ім`я

Гусєва П.В .

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо. Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року (справа № 815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа № 640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа № 280/2635/20).

Позивачем не надано доказів на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у даній справі.

Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов ОСОБА_1 до МТ СБУ задоволено частково (на 69,8155 %), тому, з урахуванням вимог частини другої статті 141 ЦПК України, підлягають розподілу витрати на правову допомогу на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (100 % - 69,8155 % = 30,1844 %). Оскільки про розподіл таких витрат заявляє сторона відповідача, тому суд задовольняє таке клопотання на 30,1844 %, що становить 603,69 грн (2 000 грн х 30,1844 % : 100 % = 603,69).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 15, 133-134, 137, 141, 270 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву представника Моторного (Транспортного) страхового бюро України - адвоката Гусєва Павла Володимировича, про ухвалення додаткового рішення, подану у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (Транспортного) страхового бюро України про стягнення пені, індексу інфляції та три процента річних за прострочку виконання зобов`язань, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Моторного (Транспортного) страхового бюро України, ідентифікаційний код юридичної особи в , адреса місцезнаходження: вул. Русанівський бульвар, 8, м. Київ, 02154, витрати на правову допомогу у розмірі 603,69 грн (шістсот три гривні 69 копійок)

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме: Дніпровський районний суд міста Києва.

Додаткове рішення суду виготовлено 17 квітня 2024 року.

Суддя О.О. Хромова