Справа № 344/2910/23
Провадження № 2/344/341/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Кондратів Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» про визнання частково недійсними та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва на право власності на житло, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» про визнання частково недійсними та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва на право власності на житло. В обґрунтування позову зазначили, що вони та відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_4 проживають у багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 та є власниками квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , відповідно. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_5 , ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_6 відповідно до Свідоцтва на право власності на житло від 16.12.1997 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.06.2015 року. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_4 в рівних частках на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 02.06.1998 року. Вхід до їхніх квартир об`єднує спільний позаквартирний коридор, загальна площа якого, відповідно до плану будинку, становить 18,7 кв.м. Даний коридор є місцем загального користування та допоміжним приміщенням будинку.

Після подання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 позовної заяви до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (справа 344/296/22 про скасування рішення державного реєстратора та реєстрації права власності на квартиру позивачам стало відомо, що до загальної площі даної квартири долучено частину коридору загального користування. Так, відповідно до технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_4 , який складений 12.12.1997 Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації в загальну площу квартири, яка становить 33,3 кв.м включено 6,2 кв.м. площ загального користування (коридору). До цього часу така інформація позивачам була невідома. Всі жильці квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , вхід до квартир, яких здійснюється через даний коридор, користуються всією його площею впродовж довгих років, та власники кв. АДРЕСА_4 не заявляли, що згідно з технічним паспортом 1/3 площ загального коридору належить їм. Також, вищезазначеному позові було вказано, що «аналогічні записи щодо коридорів внесені в документацію при приватизації і квартир АДРЕСА_7 . Отже, коридор при приватизації квартир 1,2,4 були передані у спільну часткову власність (1/3 частка співвласникам квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_8 частка співвласникам квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_8 частка - співвласникам квартири АДРЕСА_3 ). Передача у спільну часткову власність була здійснена відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Під час здійснення приватизації квартир, інші власники, теж виготовляли технічні паспорти, які були складовою частиною їх Свідоцтва про право власності на житло, виданого Агенством по приватизації державного житлового фонду, однак, в них не було включено в загальні площі квартир по 1/3 площ загального користування (коридору). Відповідно до виготовленого технічного паспорта, площа квартири відповідала площі займаного жильцями житла. Вважають, що при виготовленні технічного паспорта неправомірно було включено 1/3 площі загального коридору багатоквартирного будинку до загальної площі квартири АДРЕСА_4 та в подальшому Агенством по приватизації державного житлового фонду видано Свідоцтво про право власності на житло, згідно з розпорядженням МВК від 19.05.1998 де, теж, вказана загальна площа квартири АДРЕСА_4 33,3 кв.м., з урахуванням площі позаквартирного коридору (6,2 кв.м).

Отже, процес приватизації квартири АДРЕСА_4 в частині долучення до її загальної площі частини коридору загального користування (6,2 кв м), яка належить всім власникам квартир будинку на праві спільної сумісної власності, є протиправним, здійснений з порушенням норм законодавства, що регулювало приватизацію квартир та порушує їхнє право користування майном, що є у спільній сумісній власності жильців багатоквартирного будинку.

Позивачами зазначається, що Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» не передбачено визнання права власності на допоміжні приміщення лише за окремими співвласниками багатоквартирного будинку. Так, допоміжні приміщення є об`єктами права спільної власності співвласників будинку, а тому визнання права власності на такі приміщення за однією особою порушить права інших співвласників будинку, та вважають, що рішення про приватизацію та визнання права спільної сумісної власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_9 в частині долучення 1/3 (6.2 кв м) площі загального користування (коридору) до загальної площі квартири є неправомірним та такими, що порушують права інших мешканців будинку. Враховуючи наведене, просять суд визнати недійсним та скасувати розпорядження МВК від 19.05.1998 року №163-р про приватизацію квартири АДРЕСА_9 в частині оформлення права спільної сумісної власності на 1/3 (6,2 кв м) площ загального користування (коридору) буд. АДРЕСА_1 на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; визнати недійсними та скасувати Свідоцтво про право власності на житло від 02 червня 1998 року на квартиру АДРЕСА_9 , видане Агенством по приватизації державного житлового фонду на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_9 , складений 12.12.1997 року, в частині включення у спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_10 .

06.04.2023 року представником відповідача Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради подано до суду відзив на позовну заяву, який обгрунтовують тим, що житлове приміщення АДРЕСА_9 займала ОСОБА_3 та ії донька ОСОБА_4 на підставі укладеного договору найму. Довідкою №33 від 03.1998 року, підтверджується місце реєстрації ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Наймач ОСОБА_3 звернулася з заявою до органу приватизації щодо приватизації житлового приміщення по АДРЕСА_11 , яка використовувалась нею та членами її сім`ї. Розпорядженням органу приватизації від 13.05.1998 №25300 прохання наймача ОСОБА_3 задоволено та передано у спільну сумісну власність квартиру площею 33.3 кв.м. по АДРЕСА_11 . Міським головою видано розпорядження від 19.05.1998 № 163-р «Про приватизацію державного житлового фонду».

У свої позовній заяві позивачі зазначають, що причиною звернення до суду стало те, що до загальної площі квартири АДРЕСА_9 включено 6,2 кв. м. площ загального користування (коридору) однак даний факт жодним чином не підтверджують. Крім того, позивач зазначає, що жильці квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_3 здійснюють вхід до своїх квартир через загальний коридор, відповідно перешкод у доступі до квартир ніхто не чинить.

ОСОБА_3 у встановленому законом порядку звернулася із заявою про приватизацію квартири по АДРЕСА_1 подавши усі визначені законом документи. Передача квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

За результатом розгляду заяв громадян щодо приватизації державного житлового фонду повинно бути відповідне рішення органу приватизації про передачу квартир (будинків) у власність або про відмову в цьому у передбачених законом випадках.

Оскільки підстав для відмови у приватизації не було, орган приватизації за заявою ОСОБА_3 , відповідно до діючих норм законодавства, щодо приватизації займаного нею житла, прийнято рішення про передачу квартири по АДРЕСА_1 у власність. Звертаючись до суду з позовом позивачами не надано обгрунтування заявлених позовних вимог та яким чином прийняття, видача розпорядження та свідоцтва про право власності порушує їхні права, свободи та законні інтереси як власників сусіднього житлового приміщення.

Квартира АДРЕСА_9 перебувала у користуванн сім`ї відповідача, таким чином ОСОБА_3 мала повне право на приватизацію займаного житлового приміщення. Зазначають, що підставами для визнання рішення виконавчого комітету недійсним повинна бути невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача справі. Однак, оскаржуване рішення жодним чином не порушує прав позивача. Враховуючи вищенаведене, просять в повному обсязі відмовити у задоволенні позовних вимог.

01.05.2023 року позивачами подано до суду відповідь на відзив в якому зазначають, що в позовній заяві жодним чином не оспорюється право відповідачів на приватизацію житлового приміщення, яке вони займали на підставі договору найму і на, яке вони мали право на приватизацію відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Але під час здійснення приватизації квартири АДРЕСА_4 до її загальної площі була долучена частина коридору загального користування, яка належить всім власникам квартир будинку на праві спільної сумісної власності. Тільки щодо даної частини коридору, яка була додана до площі квартири, йдеться в позовній заяві. В будинку АДРЕСА_1 відповідачі займали квартиру АДРЕСА_4 , що складалася з двох приміщень (кухні і кімнати). Вхід в квартиру здійснювався через загальний коридор. В самій квартирі АДРЕСА_4 коридору передбачено не було. Однак, як з`ясувалось при здійсненні приватизації, до квартири відповідачів долучили частину коридору загального користування. Додані відповідачем до відзиву копії документів, тільки підтвердили неправомірність здійснення приватизації квартири АДРЕСА_4 в частині збільшення її загальної площі за рахунок коридору загального користування. Так, в Довідці про склад сім`ї від 03.1998 року, яку надавала відповідачка ОСОБА_3 для оформлення приватизації квартири зазначено, що квартира складається з однієї кімнати площею 18,1 кв.м. і кухні площею 9,0 кв.м. та коридору площею 3,5 і 2,7 кв.м. та дописано примітку, що в «загальну кв.4 включено 1/3 площ загального користування: І=10,6 кв.м.х1/3=3,5 кв.м. ІІ=8,1 кв.м.х1/3=2,7 кв.м.» Тобто, дана довідка була видана в порушення норм Закону так, як в загальну площу «ізольованої» квартири АДРЕСА_4 були включені коридори загального користування, які ніколи не входили до її складу.

Також, в заяві, поданій ОСОБА_3 05.03.1998 року керівнику органу приватизації зазначено «прошу оформити передачу у спільну сумісну власність квартиру, приміщення квартири, що я займаю разом з членами сім`ї на умовах найму». Однак, коридор, який долучено до загальної площі квартири при приватизації, сім`я відповідачки ОСОБА_3 ніколи не займала. Даним коридором користувались всі жильці будинку, і слід зазначити, що тільки через цей загальний коридор можна потрапити на горище будинку.

Також, відповідно до п.4 Розпорядження органу приватизації від 13.05.1998 вказано, «госпрозрахун. групі по приватизації житла у десятиденний термін оформити свідоцтва про право власності та технічний паспорт...». Але, згідно з матеріалами справи, оспорюваний технічний паспорт був складений Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації 12.12.1997 року, тобто до написання заяви відповідачкою ОСОБА_3 про передачу у власність займаного приміщення; до видачі Довідки про склад сім`ї, в якій загальна площа квартири, як з`ясувалось, була вказана і порахована відповідно до технічного паспорта (навіть допущена та ж, сама помилка - квартира АДРЕСА_12 ), а також, затверджений Розпорядженням розрахунок площі квартири, що безоплатно приватизується проводився відповідно до завчасно складеного технічного паспорта, а не від реальної площі квартири, яка приватизувалась. Тобто, подані відповідачем документи до відзиву не спростували, а підтвердили неправомірність проведення приватизації квартири АДРЕСА_4 , в частині долучення до її загальної площі частини коридору, що є у спільній сумісній власності жильців багатоквартирного будинку. Що стосується твердження відповідача у відзиві, що позивачами жодним чином не підтверджено факту включення до загальної площі квартири №2 6,2 кв.м площ загального користування (коридору). Зазначає, що даний факт підтверджено долученим до матеріалів справи технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_4 , відповідно до якого площа квартири АДРЕСА_4 становить 27,1 кв.м (кімната - 18.1 кв.м, кухня - 9,0 кв.м), а також вказано, що в загальну площу включено 1/3 площ загального користування 3,5 кв.м 2.7 кв м, що в сумі становить 6,2 кв.м. Тобто, самим технічним паспортом підтверджено факт долучення до загальної площі квартири АДРЕСА_4 частину площі коридору загального користування, а саме 6.2 кв.м. Також, у відзиві зазначено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартири будинків, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла. Однак, в даному випадку здійснена приватизація не тільки житла (квартири), яке займала сім`я відповідачки ОСОБА_3 , а й частини приміщення, загального користування - коридору. Законом не передбачено визнання права власності на допоміжні приміщення лише за окремими співвласниками багатоквартирного будинку. Так, допоміжні приміщення є об`єктами права спільної власності співвласників будинку, а тому, визнання права власності на такі приміщення за однією особою порушить права інших співвласників будинку. Тому вважають, що загальна площа приватизованої квартири АДРЕСА_4 повинна відповідати площі житла, яке займала сім`я відповідачки ОСОБА_3 до приватизації, а саме 27,1 кв.м.

Позивачами зазначається, що вони прагнуть захистити їхнє порушене право спільної сумісної власності, як співвласників будинку. Дане право порушене визнанням за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності на частину коридору загального користування, який є допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку і не може підлягати приватизації за окремими співвласниками.

Тому, прийняття розпорядження МВК від 19.05.1998 року № 163-р про приватизацію квартири АДРЕСА_9 в частині оформлення права спільної сумісної власності на 1/3 (6,2 кв.м.) площ загального користування (коридору) буд. АДРЕСА_1 на ОСОБА_3 порушує їхнє право спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку. Зважаючи на викладене, просять позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Обласного комунального підприємства Івано-Франківське обласне боро технічної інвентаризації» про визнання частково недійсними та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва на право власності на житло задовольнити в повному обсязі.

05.09.2023 року представником відповідача ОСОБА_6 адвокатом Волосянко Р.О. подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_6 не визнає позов, вважає його безпідставним, необгрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення, оскільки, згідно свідоцтва про право власності на житло від 02.06.1998 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (прізвище ОСОБА_7 змінено на ОСОБА_8 у зв`язку з одруженням), в рівних частках, належить квартира АДРЕСА_9 , загальною площею 33,3 кв.м. Зазначена квартира складається з кімнати площею 18,1 кв.м.; кухні площею 9,0 кв.м.; коридору I площею 3,5 кв.м.; коридору II площею 2,7 кв.м. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.08.1993, квартира АДРЕСА_5 , загальною площею 22,4 кв.м. була передана у власність ОСОБА_9 , а після її смерті успадкована ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.11.1999. Співвласниками квартири АДРЕСА_6 з 16.12.1997 були: ОСОБА_11 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 . 15.06.2015 (свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.06.2015), ОСОБА_2 стала власником 43/100 частин після смерті чоловіка ОСОБА_11 . Згідно договору дарування від 23.10.2002, ОСОБА_1 набула у власність 19/100 частин квартири АДРЕСА_2 , що становить 9,4 кв.м.

Заявою від 23.12.2016 ОСОБА_2 , як співвласник квартири АДРЕСА_2 , надала згоду на долучення 19/100 частки квартири АДРЕСА_2 до квартири АДРЕСА_3 , подарованої ОСОБА_1 .

ОСОБА_13 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15.11.2019, належить на праві власності квартира АДРЕСА_13 , загальною площею 32,6 кв.м.

Представником відповідача зазначається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на законних підставах й у визначеному Законом порядку набули право власності на квартиру. При цьому, 1/3 площі коридорів загального користування будинку включена в загальну площу квартири відповідачів під час приватизації, що законом не заборонено. Твердження позивачів, що процес приватизації є протиправним, порушує їх право на користування майном, відповідач ОСОБА_6 вважає надуманими та такими, що не заслуговують на увагу суду. Зокрема, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не ставили та не ставлять під сумнів перебування коридорів у спільній власності та у спільному користуванні із власниками інших квартир - позивачів. У власність відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 передано 1/3 коридорів загального користування, тобто їх частка у праві спільної власності відповідає кількості квартир у будинку. Відповідно, площа переданих у власність відповідачів коридорів, дорівнює розміру їх частки у спільній власності на ці приміщення. Отже, інших 2/3 частки коридорів хоч і не передані у приватну власність, проте в силу закону перебувають у спільній власності та користуванні позивачів, як власників квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Позивачі не зазначають яким чином задоволення даного позову може відновити їхні і без того не порушені права та інтереси. Також, звертаючись з даним позовом позивачі не наводять будь-яких підстав для скасування свідоцтва про право власності відповідачів на житло.

Відповідач ОСОБА_6 вважає, що даний позов подано позивачами не у зв`язку з порушенням їх прав чи інтересів, а виключно через перебування з позивачами у неприязних відносинах, так як на даний час Івано-Франківським міським судом розглядається справа за позовом ОСОБА_13 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , Державна інспекція архітектури та містобудування України, Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради, про усунення перешкод в користуванні горищем шляхом зобов`язання провести демонтаж здійсненої реконструкції горища, приведення горища та даху будинку АДРЕСА_1 в попередній стан, що існував до здійсненої реконструкції. Також, квартири позивачів були приватизовані швидше за квартиру відповідачів. Враховуючи вищевикладене, вважає що у задоволенні позову слід відмовити.

22.11.2023 року представником позивачів подано до суду письмові пояснення, з яких вбачається, що нормами Закону встановлено, що до об`єктів приватизації належать житло, яке використовується громадянами на умовах найму, а не допоміжні приміщення. Тобто, всупереч Закону відповідачами була здійснена приватизація не тільки житлового приміщення, яке вони використовували на умовах найму, а ще і частини коридору загального користування, яка не підлягала приватизації. Тому, твердження представника відповідача, що приватизація 1/3 площ коридорів загального користування не заборонена, не відповідає нормативним актам, відповідно до яких здійснювалась приватизація. Також, представник відповідача вказав, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не ставлять під сумнів перебування коридорів у спільній власності та у спільному користуванні із власниками інших квартир та не обмежують останніх у праві користування цим майном. З цього приводу зазначає, що спільній сумісній власності співвласників квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 перебуває лише 2/3 площ коридорів так, як 1/3 площ коридорів включена в загальну площу квартири АДРЕСА_4 , яка належить відповідачам на праві приватної власності. Даний факт підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло квартири АДРЕСА_4 . Тому, твердження представника відповідача ОСОБА_6 щодо перебування коридорів у спільній власності не відповідає фактичним обставинам справи. Також, не відповідає фактичним обставинам справи твердження представника відповідача, що позивачі не обмежені в користуванні коридором. Позивачі обмежені в користуванні коридором загального користування так, як відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 захопили частину загального коридору та приєднали її до своєї квартири АДРЕСА_4 , шляхом встановлення цегляної добудови. В даній добудові відповідачі облаштували санвузол, вхід в який зробили зі своєї квартири, вирізавши несучу стіну та, встановивши двері зі своєї кухні. Таким чином, відповідачі зробили реконструкцію своєї квартири, збільшивши її площу за рахунок коридору, який є спільною сумісною власністю співвласників будинку. Такими діями відповідачі значно зменшили площу коридору, а також, ускладнили доступ до горища, демонтувавши стаціонарні дерев`яні сходи, які вели на горище та, перекривши частину входу на нього. Одночасно з захопленням частини коридору відповідачі ускладнили, також, вхід до квартири позивачки ОСОБА_2 , а саме: неможливістю заносу та виносу багатогабаритних речей, заїзду дитячого візочка та ін Отже, твердження, що позивачам не обмежено право у користуванні загальним коридором є неправдивим.

Крім того, з метою відновлення свого порушеного права спільної сумісної власності позивачами 06.12.2021 року було подано до Івано-Франківського міського суду позов про усунення перешкод в користуванні коридором у житловому будинку АДРЕСА_1 . Дана справа № 344/19665/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_14 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні коридором у житловому будинку на даний час знаходиться на розгляді Івано-Франківського міського суду. Тому, твердження представника відповідача, що немає інших спорів між співвласниками будинку щодо користування міжквартирним коридором в будинку АДРЕСА_1 , теж не відповідає фактичним обставинам справи. Позаквартирний коридор будинку АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю власників квартир будинку і виділення з нього 1/3 частки та передача її у власність відповідачам суперечить вищезазначеним нормам Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». В даному випадку здійснена приватизація не тільки житла (квартири), яке займала сім`я відповідачки ОСОБА_3 , а й частини приміщення загального користування - коридору. Так, як Законом не передбачено визнання права власності на допоміжні приміщення лише за окремими співвласниками багатоквартирного будинку, а тому, визнання права власності на коридор загального користування за відповідачами порушує права позивачів, як співвласників будинку. Вважає, що загальна площа приватизованої квартири АДРЕСА_4 повинна відповідати площі житла, яке займала сім`я відповідачки ОСОБА_3 до приватизації, а саме 27,1 кв.м. Так, як приватизація житла здійснювалась на підставі оформленої заяви на приватизацію квартири (будинку) з доданою до неї довідкою про склад сім`ї та займані приміщення, то слід зазначити, що в заяві, поданій ОСОБА_3 05.03.1998 року керівнику органу приватизації вказано «прошу оформити передачу у спільну сумісну власність квартиру, приміщення квартири, що він займає разом з членами сім`ї на умовах найму». В довідці про склад сім`ї вже дописано примітку, що в «загальну площу кв 4 включено 1/3 площ загального користування: 1=10,бкв.м х 1/3=3,5кв.м; 1-8,1кв.м х 1/3=2,7 кв.м» така, ж примітка дописана і до технічного паспорта на квартиру. Однак, частину коридору, яку долучено до загальної площі квартири при приватизації, сім`я відповідачки ОСОБА_3 ніколи не займала. Вважає, що дана довідка була видана в порушення норм Закону так, як в загальну площу «ізольованої» квартири АДРЕСА_4 були включені коридори загального користування, які ніколи не входили до її складу. Даним коридором користувались всі жильці будинку, та звертає увагу, що тільки через цей загальний коридор можна потрапити на горище будинку. Тому, вважає, що рішення про приватизацію та визнання права спільної сумісної власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_9 в частині долучення 1/3 (6,2 кв м) площі загального користування (коридору) до загальної площі квартири є неправомірним та такими, що порушують права інших мешканців будинку.

В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та представник Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши всі докази в їх сукупності, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно з технічного паспорту від 10.02.1995 року на квартиру АДРЕСА_6 , власником якої є ОСОБА_11 встановлено, що зазначена квартира розташована на 1 поверсі 1 поверхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 40,4 кв.м.в тому числі 1-а кімната 9,4 кв.м., 2-а кімната 13,1 кв.м., 3-я кімната 17,9 кв.м., площа кухні 8,9 кв.м. Загальна площа квартири 49,3 кв.м. (а.с.21).

16.12.1997 року Агенством по приватизації державного житлового фонду видано Свідоцтво про право власності на житло, яке посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_14 дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_11 та членам його сім`ї ОСОБА_2 (дружині) та ОСОБА_12 (дочці) в рівних долях. Загальна площа квартири становить 49,3 кв.м. (а.с.15)

З копії довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири за адресою: АДРЕСА_11 від 02.03.1998 року встановлено, що за зазначеною адресою зареєстровані: ОСОБА_3 та ОСОБА_15 . Ізольована квартира складається з однієї кімнат житловою площею 18,1 кв.м., кухні площею 9,0 кв.м., коридору площею 3,5; 2,7 кв.м. Загальна площа квартири 33,3 кв.м. Також у зазначеній довідці зазначена «примітка», згідно якої в загальну площу кв.4 включено 1/3 площ загального користування: І=10,6 м2 х1/3=3,5 м2; ІІ=8,1 м2х1/3=2,7 м2 (а.с75).

Відповідно до заяви ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_15 вона зверталась із даною заявою до керівника органу приватизації та просила оформити передачу у спільну сумісну власність квартиру, яку вона займає разом із членами сім`ї на умовах найму (а.с.76).

06.05.1998 року розпочато справу №25300 на приватизовану квартиру АДРЕСА_16 , власником якої є ОСОБА_3 (а.с.72).

З розпорядження від 13.05.1998 року №25300 вбачається, що затверджено розрахунок площі квартири (будинку), що безоплатно приватизується, згідно якого загальна площа квартири (будинку) становить 33,3 кв.м. на 1 чол. 16,65 кв.м., кількість прописаних осіб 2, розмір загальної площі, що підлягає безоплатній передачі мешканцям квартири (будинку) згідно Закону 52 кв.м., на 1 чол.23.00 кв.м. (а.с.73).

ОСОБА_3 зверталась із заявою на приватизацію квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_11 , яка використовується нею та членами її сім`ї на умовах найму, що підтверджується розпорядженням органу приватизації від 13.05.1998 року №25300.

Так, зазначеним розпорядженням органу приватизації прохання наймача ОСОБА_3 задоволено і вирішено передати в спільну сумісну власність квартиру в якій він мешкає, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_11 (а.с.74).

Розпорядженням міського голови від 19.05.1998 року №163-р «Про приватизацію квартир державного житлового фонду» надано дозвіл на приватизацію квартир ЖЕО №1,2,3,4,5,6,7,8,9, зокрема ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_9 (а.с.70).

02.06.1998 року Агенством по приватизації державного житлового фонду видано Свідоцтво про право власності на житло, яке посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_11 дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та членам її сім`ї ОСОБА_15 (дочці) в рівних долях. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» Загальна площа квартири становить 33,3 кв.м. Характеристика квартири та її (його) обладнання наведені у технічному паспорті, який є складовою частиною цього свідоцтва. Свідоцтво видано згідно з розпорядженням МВК від 19.05.1998 року №163-р (а.с.17).

Згідно технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_9 від 12.12.1997 року встановлено, що квартира АДРЕСА_4 розташована на 1 поверсі 1 поверхового будинку та складається з 1 кімнат житловою площею 18,1 кв.м. в тому числі І-а кімната 18.1 кв.м., кухня площею 9,0 кв.м., коридор 3,5 2,7 кв.м. Загальна площа квартири 33,3 кв.м.

Також на зазначеному технічному паспорті зазначена примітка, згідно якої в загальну площу кв. АДРЕСА_3 включено 1/3 площ загального користування: І=10,6 м2 х1/3=3,5 м2; ІІ=8,1 м2х1/3=2,7 м2 (а.с.18).

Згідно плану будинку ОСОБА_16 , 8 з якого вбачається, що на першому поверсі розміщені 4 квартири та вхід до квартир об`єднує спільний позаквартирний коридор, загальна площа якого, відповідно до плану будинку, становить 18,7 кв.м. (а.с.20).

21.12.2005 року, після реєстрації шлюбу прізвище відповідачки ОСОБА_15 змінено на « ОСОБА_8 », що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 21.09.2021 року (а.с.19).

Як вбачається з копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.06.2015 року ОСОБА_2 на праві приватної власності в розмірі частки 43/100 належить квартира, загальною житловою площею 40,4 кв.м., житловою 31,2 кв.м. та яка складається з двох кімнат за адресою: АДРЕСА_17 (а.с.16).

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.12.2016 року встановлено, що ОСОБА_1 є власником трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_18 , загальною площею 80,3 кв.м., житловою площею 37 кв.м. (а.с.14).

Згідно довідки начальника ОБТІ від 01.08.2022 року станом на 31.12.2012 року нумерація квартир у будинку по АДРЕСА_1 змінено, а саме: номер квартири 1 змінено на номер 4; номер квартири АДРЕСА_4 змінено на номер 1; номер квартири АДРЕСА_3 змінено на номер 2; номер квартири АДРЕСА_19 змінено на номер 3. В матеріалах інвентарної справи на будинок АДРЕСА_1 відсутні відомості щодо підстав зміни нумерації квартир (а.с.95).

Як вбачається із відповіді начальника Івано-Франківського ОБТІ від 27.10.2022 року на запит адвоката Шкурлатовської Г.В. інвентаризація квартир громадян проводилася згідно даних, що містилися в тому числі і в договорах найму квартир, і про що експлуатуючі організації видавали відповідні довідки. В матеріалах інвентарної справи будинку АДРЕСА_1 копії договорів найму відсутні (а.с.23).

З довідки підприємця ОСОБА_17 від 28.02.2023 року про технічну інвентаризацію квартири АДРЕСА_9 , встановлено, що інженером з технічної інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_17 повідомляється, що під час проведення поточної технічної інвентаризації нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_11 , яка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_18 на праві приватної власності згідно Свідоцтва про право власності на житло від 02 червня 1998 року встановлено, що до приміщень загального користування, де згідно права власності замовник володіє 1/3 площі (10,6* 1/3=3,5кв.м) ( а саме до приміщення № 1 відповідно до плану квартири) немає повноцінного доступу для проведення замірів. Наявна частина приміщення не відповідає розмірам зазначеним в попередньому технічному паспорті виготовленому Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації 12 грудня 1997 року, реєстраційний номер 5384/100 (а.с.129).

З рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно №66988298 від 30.03.2023 року встановлено, що державний реєстратор прав на нерухоме майно Плієнко В.С., розглянувши заяву від 08.02.2023 року за реєстраційним номером 54024646 встановив наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій (а.с.131).

Відповідно до довідки виданої Івано-Франківським ОБТІ від 20.04.2023 року однокімнатна квартира АДРЕСА_9 має характеристики станом на 10.06.1998 року момент здійснення реєстрації права власності: загальна площа 33,3 кв.м.; житлова площа 18,1 кв.м. Примітка: на момент підготовки довідки поточна інвентаризація квартири не проводилась. У зв`язку з цим технічні характеристики станом на момент підготовки довідки можуть не відповідати технічним характеристикам, які зазначені правовстановлюючому документі та технічному паспорті. Щодо реєстрації права власності повідомляємо, що згідно архівних даних за ОСОБА_3 , ОСОБА_15 було зареєстровано в рівних долях право власності на квартиру АДРЕСА_9 . Підстава для реєстрації права власності - свідоцтво про право власності від 02.06.1998р. видане Агентством по приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням МВК від 19.05.1998р. p№163-р. Рішення про реєстрацію права власності прийняте 10.06.1998р. реєстровий запис №° 5384, книга №100. Переходів права власності на даний об`єкт в ОКП «Івано-Франківське ОБТ» не реєструвалось (а.с.130).

Звертаючись до суду з даним позовом позивачі зазначили, що допоміжні приміщення є об`єктами права спільної власності співвласників будинку, рішення про приватизацію та визнання права спільної сумісної власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_9 в частині долучення 1/3 (6.2 кв м) площі загального користування (коридору) до загальної площі квартири є неправомірним просили суд визнати недійсним та скасувати розпорядження МВК від 19.05.1998 року №163-р про приватизацію квартири АДРЕСА_9 в частині оформлення права спільної сумісної власності на 1/3 (6,2 кв м) площ загального користування (коридору) буд. АДРЕСА_1 на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; визнати недійсними та скасувати Свідоцтво про право власності на житло від 02 червня 1998 року на квартиру АДРЕСА_9 , видане Агенством по приватизації державного житлового фонду на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_9 , складений 12.12.1997 року, в частині включення у спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_10 .

Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Отже, частина друга статті 382 ЦК України визначає правовий режим допоміжних приміщень і приміщень загального користування житлового будинку у дво- або багатоквартирному будинку. Зокрема, за власниками квартир у таких будинках на праві спільної сумісної власності закріплюються приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше ніж одну квартиру. Ця норма спрямована на врегулювання порядку користування мешканцями квартир зазначеними приміщеннями та обладнанням.

Усі зазначені об`єкти становлять єдине ціле з квартирами і житловим будинком, призначені вони для постійного обслуговування і забезпечення відповідної експлуатації всього будинку.

Згідно з частинами першою, другою статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року у справі № 1-22/2011 власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Нормами законодавства визначено, що допоміжне приміщення багатоквартирного будинку і нежитлове приміщення є різними приміщеннями, критерії їх розмежування є досить чіткими, а тому немає підстав стверджувати, що у різних випадках одне і те ж приміщення може одночасно відноситися до допоміжного та бути нежитловим.

Нежитлове приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

Отже, співвласники багатоквартирного будинку мають право користування допоміжними приміщеннями, отримувати доступ до технічної документації, інформації про технічний стан, умови утримання та експлуатації, витрати на утримання, надходження від використання таких приміщень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 2482-XII ) приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до ст..2 Закону № 2482-XII до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до частини другої статті 10 Закону № 2482-XII власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Частиною 1-3,5,10 статті 8 Закону № 2482-XII передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону.

Так, Розпорядженням міського голови від 19.05.1998 року №163-р «Про приватизацію квартир державного житлового фонду» надано дозвіл на приватизацію квартир ЖЕО №1,2,3,4,5,6,7,8,9, зокрема ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_9 (а.с.70).

02.06.1998 року Агенством по приватизації державного житлового фонду видано Свідоцтво про право власності на житло, яке посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_11 дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та членам її сім`ї ОСОБА_15 (дочці) в рівних долях. Свідоцтво видано згідно з розпорядженням МВК від 19.05.1998 року №163-р (а.с.17).

Згідно технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_9 від 12.12.1997 року встановлено, що квартира АДРЕСА_4 розташована на 1 поверсі 1 поверхового будинку та складається з 1 кімнат житловою площею 18,1 кв.м. в тому числі І-а кімната 18.1 кв.м., кухня площею 9,0 кв.м., коридор 3,5 2,7 кв.м. Загальна площа квартири 33,3 кв.м.

За приписами частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

При цьому, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, а обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі N 338/180/17 (провадження N 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі N 905/1926/16 (провадження N 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі N 569/17272/15-ц (провадження N 14-338цс18), від 2 липня 2019 року у справі N 48/340 (провадження N 12-14звг19) та багатьох інших.

Суд вважає, що вимоги про визнання недійсним та скасування розпорядження МВК від 19.05.1998 року №163-р про приватизацію квартири АДРЕСА_9 в частині оформлення права спільної сумісної власності на 1/3 (6,2 кв м) площ загального користування (коридору) буд. АДРЕСА_1 на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; визнання недійсними та скасування Свідоцтва про право власності на житло від 02 червня 1998 року на квартиру АДРЕСА_9 , видане Агенством по приватизації державного житлового фонду на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в частині включення у спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_10 не відповідають вимогам ст.21 ЦК України, оскільки 1/3 частина коридора, яка була передана у власність відповідачів є складовою та невід`ємною частиною квартири.

Що стосується вимог про визнання недійним технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_9 , складений 12.12.1997 року, в частині включення у спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_10 , слід зазначти наступне.

Нормативно-методологічне забезпечення діяльності суб`єктів господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна, порядок та методика проведення технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд регулюються Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127(далі - Інструкція).

Технічній інвентаризації підлягають як квартири, житлові будинки та гуртожитки загалом, так і їх основні елементи: секції; поверхи (надземні, цокольні, підвальні, технічні, мансардні); сходово-ліфтові вузли; квартири (групи квартир); квартири в одноквартирних (садибних) житлових будинках; кімнати, житлові осередки, секції у гуртожитках.

Технічний паспорт - документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику.

Інформація, яка міститься в технічних паспортах, має відповідати матеріалам технічної інвентаризації (пункт 28 розділу І Інструкції).

З огляду на норми Інструкції Суд зазначає, що технічний паспорт на квартиру не підтверджує право власності та, відповідно, не заміняє собою свідоцтво про право власності чи інший правовстановлючий документ, не дає право володіти, користуватись чи розпоряджатись нерухомістю - це лише документ, який фіксує технічні дані об`єкта; не має строку дії.

Оскільки технічний паспорт не є правовстановлюючим документом на квартиру, а лише констатує його наявність із зазначенням адреси, плану та технічних характеристик, то відповідно не може бути визнаний недійсним.

Одже, обраний позивачами спосіб захисту своїх прав не є необхідним для ефективного відновлення прав. Ефективним способом захисту порушених прав власника є вимога про усунення перешкод в користування нерухомим майном.

Обрання позивачем неправомірного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, що узгоджується із висновками, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» про визнання частково недійсними та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва на право власності на житло задоволенню не підлягає.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 263-265, 353-355 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» про визнання частково недійсними та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва на право власності на житло відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Татарінова О.А.

Повний текст рішення складено 18.01.2024 року.