КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2529/2024
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 лютого 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Фролової І.В. в м. Київ 03 жовтня 2023 року щодо зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тацит» про стягнення грошових коштів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з ТОВ «Тацит» борг в сумі 7 810 000 грн., покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року зупинено провадження в справі до набрання законної сили рішенням по справі № 910/13752/23 за позовом ТОВ «Тацит» до ОСОБА_1 про спонукання виконати дії.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, наводив зміст ст. 2, 210, 251 ЦПК України, правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року в справі № 6-1367цс15, Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 761/33089/20, від 14 лютого 2022 року в справі № 357/10397/19, вказував, що суд першої інстанції, зупиняючи провадження в справі, не обґрунтував, у чому полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи, та чому зібрані в справі про стягнення грошових коштів докази не дають можливості самостійно встановити та оцінити обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору, не зазначив, у чому полягає неможливість розгляду справи по суті до набрання законної сили рішенням в справі № 910/13752/23 за позовом ТОВ «Тацит» до ОСОБА_1 про спонукання виконати дії, та як взагалі рішення у справі про спонукання виконати дії може вплинути на рішення у справі про стягнення грошових коштів.

Наголошував, що згідно правових висновків Верховного Суду, сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду однієї справи до прийняття рішення в іншій справі.

Вказував, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, оскільки не містить аргументованих і переконливих мотивів необхідності зупинення провадження в справі, як щодо об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням в справі № 910/13752/23, так і щодо того, що зібрані в цій справі докази дійсно не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Зупинення провадження в даній справі до набрання законної сили рішенням в справі № 910/13752/23 порушує вимоги закону щодо розумності строку розгляду справи.

Крім того, вирішуючи питання про зупинення провадження в справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження в цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі. Зокрема, такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року в справі № 308/5006/16-ц, від 07 листопада 2018 року в справі № 1522/27468/12.

Водночас, суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, обмежився лише цитуванням положень процесуального закону, якими визначено підстави зупинення провадження, та встановленням факту неможливості розгляду даної справи до розгляду справи № 910/13752/23, без наведення обґрунтування такої неможливості.

Вказував, що заперечуючи проти позовних вимог про стягнення грошових коштів, відповідач зобов`язаний довести відсутність підстав для стягнення боргу в зв`язку з виконанням зобов`язань за договором. Таким чином, наявність чи відсутність в матеріалах справи доказів, які у відповідності до вимог закону підтверджують повернення боргу, дозволяє суду встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, та в результаті ухвалити відповідне рішення.

Зазначав, що необґрунтоване зупинення провадження в справі призводить до затягування строків її розгляду, перебування у стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Від відповідача ТОВ «Тацит» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Посилався на те, що провадження в справі № 910/13752/23 за позовом ТОВ «Тацит» до ОСОБА_1 відкрите з такими вимогами: зобов`язати ОСОБА_1 передати йому по акту приймання-передачі оригінали документів, що підтверджують фінансово-господарську діяльність товариства, первинні документи фінансового обліку, оригінали фінансової звітності, бухгалтерської звітності товариства, оригінали установчих документів, оригінали реєстраційних документів, оригінали господарських договорів, укладених від імені ТОВ «Тацит» та додатків до них, банківські виписки щодо руху коштів на розрахункових рахунках ТОВ «Тацит», платіжні доручення на перерахування коштів по розрахункових рахунках за період діяльності ТОВ «Тацит» , оригінали правовстановлюючих документів на рухоме та нерухоме майно товариства, будь-які інші документи, які б свідчили про господарську діяльність ТОВ «Тацит», печатку товариства, документи, які стосуються рухомого та нерухомого майна ТОВ «Тацит».

ОСОБА_1 є позивачем в даній справі, серед доказів, якими він обґрунтовував свої вимоги, є договір про надання поворотної фінансової допомоги. Однак позивач як колишній директор ТОВ «Тацит», яке є відповідачем, не передав жодного документу, який стосується господарської діяльності товариства, дійсному директору товариства, більше того, в господарській справі встановлювались обставини переходу частки статутного капіталу товариства. Нинішній директор товариства позбавлений можливості отримати будь-яку інформацію щодо стану фінансової та господарської діяльності товариства, тому допоки не будуть передані всі документи товариства його колишнім директором внаслідок задоволення позовних вимог по справі № 910/13752/23, товариство позбавлене можливості обґрунтовано мотивувати свою позицію по даній справі. Обставини, встановлені рішенням в справі № 910/13752/23, мають суттєве значення для розгляду справи, адже встановлені факти матимуть преюдиційне значення для правильного вирішення спору.

Просив врахувати, що в господарській справі рішення було ухвалене ще 21 грудня 2023 року, позов задоволено, апеляційну скаргу не подано, відтак найближчим часом провадження по справі № 761/12848/23 і так буде відновлене, незважаючи на рішення Київського апеляційного суду. Фактично цим рішенням Господарський суд м. Києва встановив недобросовісність ОСОБА_1 , оскільки продаючи свою частку, ОСОБА_1 підтвердив, що господарська діяльність та фінансовий стан товариства на момент укладення цього договору в належному стані, відтак станом на 30 січня 2023 року у ОСОБА_1 були відсутні жодні претензії до товариства, в тому числі була відсутня будь-яка заборгованість.

До відзиву на апеляційну скаргу надано копію рішення Господарського суду м. Києва від 21 грудня 2023 року в справі 910/13752/23.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Надані відповідачем докази не існували на момент постановлення ухвали судом першої інстанції та не досліджувалися ним, що прямо суперечить правовим висновкам Верховного Суду в постановах від 16 червня 2021 року у справі № 336/1461/19 (провадження № 61-17391св20), від 07 липня 2021 року у справі № 509/4286/16-ц (провадження № 61-2393св21), від 14 липня 2021 року у справі № 405/2098/18 (провадження № 61-106св21), в яких зроблено правовий висновок про те, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Таким чином, апеляційний суд не може врахувати нові докази як докази, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі віднесена до п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Зупиняючи провадження в справі ухвалою від 03 жовтня 2023 року на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що судове рішення в іншій справі № 910/13752/23 може істотно вплинути на розгляд даної справи, вирішення якої залежить та матиме безпосередньо суттєвий вплив на права сторін.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що в квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з ТОВ «Тацит» на свою користь борг в сумі 7 810 000 грн. Позов мотивував тим, що 01 грудня 2022 року уклав з відповідачем договір № 2022/12-01 поворотної фінансової допомоги, на підставі якого ним було внесено через касу банку кошти на поточний рахунок ТОВ «Тацит» на загальну суму 7 810 000 грн. На підставі п. 4 договору відповідач зобов`язався повернути позикодавцеві позику таким чином: суму грошових коштів в гривнях України, 7 810 000 грн., не пізніше 25 березня 2023 року шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позичальника за вказаними реквізитами. До моменту пред`явлення цього позову відповідач не перерахував йому суму боргу, а також не передав йому позичені кошти іншим шляхом.

До позовної заяви ОСОБА_1 надано копію договору № 2022/12-01 поворотної фінансової допомоги, укладеної ним 01 грудня 2022 року з ТОВ «Тацит», , в особі директора ОСОБА_1, копії чеків, виписки з рахунку ТОВ «Тацит» з 27 грудня по 28 грудня 2022 року, копії довідки про фінансовий стан для заповнення декларації, виданої АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 , копії виписок з рахунку ОСОБА_1 (а. с. 6 - 17).

14 вересня 2023 року ТОВ «Тацит» звернулося до суду першої інстанції з відзивом на позовну заяву та подало клопотання про зупинення провадження в справі, мотивоване тим, що наразі в провадженні іншого суду перебуває господарська справа, яка унеможливлює розгляд даної справи до вирішенні її по суті та набрання законної сили рішенням суду. Зокрема, у Господарському суді м. Києва здійснюється розгляд справи № 910/13752/23 за позовом ТОВ «Тацит» до ОСОБА_1 про зобов`язання виконати дії, а саме позивач ТОВ «Тацит» просив зобов`язати ОСОБА_1 передати йому по акту приймання-передачі оригінали документів, що підтверджують фінансово-господарську діяльність товариства, первинні документи фінансового обліку, оригінали фінансової звітності, бухгалтерської звітності товариства, оригінали установчих документів, оригінали реєстраційних документів, оригінали господарських договорів, укладених від імені ТОВ «Тацит» та додатків до них, банківські виписки щодо руху коштів на розрахункових рахунках ТОВ «Тацит», платіжні доручення на перерахування коштів по розрахункових рахунках за період діяльності ТОВ «Тацит» , оригінали правовстановлюючих документів на рухоме та нерухоме майно товариства, будь-які інші документи, які б свідчили про господарську діяльність ТОВ «Тацит», печатку товариства, документи, які стосуються рухомого та нерухомого майна ТОВ «Тацит». Серед доказів, якими обґрунтовував свої вимоги позивач, є договір про надання фінансової допомоги, який був наданий у копії до суду першої інстанції. Однак позивач, як колишній директор ТОВ «Тацит», який є відповідачем, по справі не передав жодного документа, який стосується господарської діяльності товариства, дійсному директору товариства. Більше того, у господарській справі будуть встановлюватися обставини переходу частки статутного капіталу товариства. Нинішній директор товариства позбавлений можливості отримати будь-яку інформацію щодо стану фінансової та господарської діяльності товариства. Тому, допоки не будуть передані всі документи товариства його колишнім директором внаслідок задоволення позовних вимог по справі № 910/13752/23, товариство позбавлено можливості обґрунтовано мотивувати свою позицію по даній справі. Обставини, встановлені судовим рішенням по господарській справі № 910/13752/23, будуть мати суттєве значення для розгляду цивільної справи, бо можуть встановити факти, які матимуть преюдиційне значення для правильного вирішення спору.

До відзиву ТОВ «Тацит» на позовну заяву додано копію договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Тацит», згідно з умовами якого продавець ОСОБА_1 зобов`язується передати у власність покупця ОСОБА_3 належну йому на праві власності частку у статутному капіталі ТОВ «Тацит» номінальною вартістю 50000 грн., а покупець зобов`язується прийняти частку у свою власність та оплатити її вартість згідно з цим договором (а. с. 83), акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Тацит» (а. с. 85), інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11 вересня 2023 року, згідно якого 25 січня 2023 року державним реєстратором зареєстровано право власності ТОВ «Тацит груп», на нежитлову будівлю (літ. А) загальною площею 325,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 на підставі акту приймання-передачі, серія на номер 81, 82, виданий 25 січня 2023 року, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Воловиченко В.В.; розподільний баланс, серія та номер 58, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Воловиченко В.В. (а. с. 80), роздруківку з публічного реєстру юридичних осіб відносно ТОВ «Тацит Груп», , згідно якої станом на 10 вересня 2023 року уповноваженою особою товариства, директором та засновником є ОСОБА_1 , товариство є правонаступником ТОВ «Тацит», (а. с. 81).

До клопотання ТОВ «Тацит» про зупинення провадження в справі додано копію ухвали Господарського суду м. Києва від 05 вересня 2023 року в справі № 910/13752/23 відкрито провадження в справі за позовом ТОВ «Тацит» до ОСОБА_1 про спонукання виконати дії. За змістом даної ухвали, позовні вимоги мотивовані тим, що 30 січня 2023 року внаслідок укладення договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Тацит» ОСОБА_1 продав ОСОБА_3 100 % частки в статутному капіталі товариства, разом з тим, ОСОБА_1 за актом приймання-передачі не передано новопризначеному керівнику товариства документи, які знаходяться в діловодстві товариства. На підставі вищевикладеного позивач ТОВ «Тацит» просив зобов`язати ОСОБА_1 передати йому по акту приймання-передачі оригінали документів, що підтверджують фінансово-господарську діяльність товариства, первинні документи фінансового обліку, оригінали фінансової звітності, бухгалтерської звітності товариства, оригінали установчих документів, оригінали реєстраційних документів, оригінали господарських договорів, укладених від імені ТОВ «Тацит» та додатків до них, банківські виписки щодо руху коштів на розрахункових рахунках ТОВ «Тацит», платіжні доручення на перерахування коштів по розрахункових рахунках за період діяльності ТОВ «Тацит», оригінали правовстановлюючих документів на рухоме та нерухоме майно товариства, будь-які інші документи, які б свідчили про господарську діяльність ТОВ «Тацит», печатку товариства, документи, які стосуються рухомого та нерухомого майна ТОВ «Тацит» (а. с. 89 - 90).

Також 19 вересня 2023 року ТОВ «Тацит» звернулося до суду першої інстанції з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просило визнати недійсним договір № 2022/12-01 поворотної фінансової допомоги (а. с. 94 - 99).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року зустрічну позовну заяву ТОВ «Тацит» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору повернуто заявнику, оскільки в зустрічній позовній заяві не зазначено обґрунтування для об`єднання та взаємопов`язаності вимог по первісному та зустрічному позову, вимоги зустрічного позову відносяться до правовідносин, які не мають спільного предмету з первісним позовом про стягнення заборгованості, що істотно розширює предмет доказування, а вимоги за первісним та зустрічним позовом виникають з різних правовідносин. Роз`яснено заявнику право звернутися до суду з відповідним позовом в загальному порядку з додержанням вимог чинного законодавства (а. с. 105 - 106).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі є тимчасовим припиненням всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Зупинення провадження у справі не повинне призводити до необґрунтованого зволікання з розглядом справи.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року зроблено висновок, що метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

З врахуванням вимог закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду потрібно у кожному конкретному випадку з`ясовувати, як справа, що розглядається, пов`язана з іншою справою, яка є на розгляді іншого суду, та чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Отже, нагальна потреба в зупиненні провадження у справі виникає у разі, якщо неможливо постановити рішення у певній справі до ухвалення судового рішення в іншій. Тож між справами, що одночасно розглядаються, повинен існувати безпосередній матеріально-правовий зв`язок, який знаходить прояв у тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Водночас, варто враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Крім того, в постановах Верховного Суду від 20 грудня 2023 року в справі № 761/9837/22 (провадження № 61-10451св23), від 22 листопада 2023 року в справі № 712/9704/22 (провадження № 61-12686св23), від 23 грудня 2021 року в справі № 641/48/20 (провадження № 61-9696св21) викладено правовий висновок, згідно якого сама по собі взаємопов`язаність позовних вимог двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду однієї справи до прийняття рішення в іншій справі; підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи.

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система (пункти 34-35).

Судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованими. Якість судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Належне обґрунтування є імперативом, яким не можна нехтувати в інтересах швидкості розгляду. Належне обґрунтування вимагає, щоб судді мали досить часу на підготовку своїх рішень.

Право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

Разом із тим, суд першої інстанції належним чином не обґрунтував свою ухвалу, в достатній мірі не виклав мотиви, на яких вона базується, і обмежився формальною констатацією, що судове рішення в іншій справі може істотно вплинути на розгляд даної справи, вирішення якої залежить та матиме безпосередньо суттєвий вплив на права сторін.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги як позикодавець, який, в зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язання за договором поворотної фінансової допомоги від 01 грудня 2022 року, укладеним ним з відповідачем, має право задовольнити свої вимоги шляхом стягнення заборгованості.

За умовами даного договору, позикодавець передав у власність позичальникові поворотну фінансову допомогу - грошові кошти в сумі, вказаній в п. 2 договору, а позичальник отримав і зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів в термін та на умовах цього договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує укладення договору, визначає його умови, а також засвідчує отримання позичальником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18) та від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20).

Враховуючи вищевикладене, відповідачем ТОВ «Тацит» у клопотанні про зупинення провадження не обґрунтовано, а судом першої інстанції належним чином не перевірено і не встановлено, в чому полягає неможливість розгляду цивільної справи № 761/12848/23 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Тацит» про стягнення грошових коштів, та яким чином в разі задоволення чи відмови в позові ТОВ «Тацит» про спонукання ОСОБА_1 виконати певні дії (передати документацію та печатку ТОВ «Тацит» в зв`язку зі зміною керівництва) зміняться обставини щодо можливості кредитора стягнути заборгованість за договором поворотної фінансової допомоги.

Посилання відповідача в клопотанні про зупинення провадження в справі, що до отримання належної товариству документації, яка, згідно доводів ТОВ «Тацит», знаходиться у ОСОБА_1 , товариство позбавлене можливості мотивувати свою позицію по даній судовій справі, і що під час розгляду господарської справи можуть бути встановлені обставини, які матимуть суттєве значення для розгляду даної цивільної справи, зокрема обставини переходу частки статутного капіталу товариства, є необґрунтованими та виходять з припущень.

Апеляційний суд зауважує, що відповідно до ч. 1, 6 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Отже, з метою отримання доказів, які згідно доводів відповідача, знаходяться у позивача, ТОВ «Тацит» мало можливість скористатися процесуальним інструментом у вигляді витребування відповідних доказів у ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що зібрані в даній справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а відтак суд першої інстанції, зупиняючи провадження в справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, дійшов передчасного та помилкового висновку про неможливість розгляду даної справи до прийняття остаточного рішення у справі № 910/13752/23 за позовом ТОВ «Тацит» до ОСОБА_1 про спонукання виконати дії.

Крім того, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є перешкодами ч. 1 ст. 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року в справі «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року в справі «Краснощокова проти України»).

Враховуючи, що провадження в даній справі відкрите ухвалою від 04 травня 2023 року і станом на даний час справа не розглянута, безпідставне зупинення провадження в справі призведе до необґрунтованого зволікання з розглядом справи та не відповідатиме вимогам щодо розумності тривалості судового провадження.

Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року не можна вважати законною та обґрунтованою.

Доводи відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, що провадження в справі буде відновлене в найближчий час, оскільки в справі № 910/13752/23 господарським судом прийнято рішення, яке не було оскаржене в апеляційному порядку, не впливають на помилковість ухвали суду першої інстанції, і самі по собі ці обставини не є передбаченою законом підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року про зупинення провадження у справі скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.