ПОСТАНОВА

Іменем України

16 січня 2024 року м. Кропивницький

справа № 386/1254/23

провадження № 22-ц/4809/320/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С. І., Чельник О. І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє представник адвокат Барановський Ігор Іванович, на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області (суддя Червоненко Д. В.) від 09.11.2023,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

09.10.2023 ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Кашерна Віта Василівна, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Позов обгрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у якому в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 . Наразі вона є повнолітньою і навчається на ІІ курсі денної форми навчання у ЗВО «Міжнародному класичному університеті ім. Пилипа Орлика» (м. Миколаїв), стипендію не отримує, не працює, інших самостійних доходів не має, а тому потребує допомоги батьків на забезпечення витрат на навчання та харчування.

Позивачка сама є безробітною, а тому вимушено утримання її повнолітній дочці надає вітчим. Натомість відповідач, батько ОСОБА_4 , такої допомоги дочці не надає, хоча має таку можливість, бо працює, відповідно отримує заробіток, фізично здоровий.

Посилаючись на такі обставини, позивач просила місцевий суд стягнути із ОСОБА_2 на її користь аліменти в розмірі частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду та до закінчення навчання 30.06.2026, або до досягнення дочки 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання. Крім того, просить стягнути з відповідача компенсацію понесених витрат на професійну правову допомогу.

2. Короткий зміст рішення суду

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 09.11.2023 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено. Суд ухвалив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 10.10.2023 і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. В порядку розподілу судових витрат суд стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн, а також стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5034,00 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд врахував матеріальне становище сторін, а також те, що повнолітня дочка сторін по справі, якій не виповнилося двадцять три роки від народження, продовжує навчання, власних джерел доходів не має та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має можливість надавати їй. Суд визначив розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) на рівні 1/4, які мають стягуватися до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

3. Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Відповідач ОСОБА_2 , від імені якого діє представник адвокат Барановський Ігор Іванович, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просить скасувати рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 09.11.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 через його безпідставність.

У своїй скарзі апелянт вказує на те, що він був необізнаний про продовження дочкою навчання та виниклою у зв`язку з цим потребою у матеріальній допомозі, бо ні дочка, ні позивач попередньо з цього питання до нього не зверталися, а тому, на думку апелянта, у позивача не виникло право на звернення до суду.

Крім того, зі змісту позовної заяви йому відомо, що їх дочці утримання надає вітчим, а тому, виснує апелянт, дочка не має незадоволених матеріальних потреб. До того ж у судовому засіданні вона пояснила, що навчається дистанційно і перебуває вдома, а не за місцезнаходженням навчального закладу у м. Миколаєві, а тому не несе значних витрат. А ще, від третіх осіб відповідачу стало відомо, що дочка виїздить на заробітки за кордон.

До того ж у справі відсутні докази про доходи сторін по справі та стан здоров`я відповідача, що вказує на необґрунтованість висновку суду про його спроможність надавати дочці матеріальне утримання.

4. Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Позивач ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Кашерна Віта Василівна, подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в якому заперечила проти вимог і аргументів, викладених в апеляційній скарзі, вказавши, що законодавство України не містить норм про обов`язкове досудове врегулювання спору, а тому посилання апелянта не відсутність звернених до нього досудових вимог про аліменти є безпідставним. Суд з`ясував, що дочка сторін по справі навчається на комерційній основі, стипендію не отримує, доходів не має, а тому його висновок про те, що вона потребує матеріальної допомоги батьків обґрунтований. Твердження апелянта про те, що дочка виїздить за кордон з метою працевлаштування не відповідає дійсності так, як її виїзди за територію України пов`язані з проходженням навчальної практики. Крім того, відповідач безпідставно посилається на надання матеріальної допомоги дочці чоловіком позивача, оскільки обов`язок з утримання покладається на батьків.

5. Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 11.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє представник адвокат Барановський Ігор Іванович, на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 09.11.2023 (а. с. 68).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 25.12.2023 з підстав передбачених ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а. с. 98).

6. Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги та рішення суду

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

7. Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини справи:

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції в Житомирській області від 06.09.2005, батьками ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 сторони по справі (а. с. 12).

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 29.01.2015 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний (а. с. 4).

ОСОБА_3 - студентка 2 курсу денної форми навчання ВНЗ «Міжнародного класичного університету ім. Пилипа Орлика», яка здобуває освітній ступінь бакалавра за спеціальністю «готельно-ресторанна справа», стипендії не отримує строк навчання 4 роки (01.09.2022 - 30.06.2026), що підтверджується довідкою № 301 від 03.10.2023 (а. с. 15).

Згідно з довідкою №179 від 31.08.2023, виданою Державним центром зайнятості «Голованівська районна філія Кіровоградського обласного центру зайнятості», ОСОБА_1 перебуває на обліку як безробітна з 27.07.2023 (а. с. 8).

7. Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

7.1Норми права та акти законодавства, які підлягають застосуванню

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу (ст. 201 СК України).

7.2Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 N 3 надано роз`яснення, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зазначена правова позиція підтримана, зокрема, у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, суд першої інстанції на підставі наявних у справі доказів правильно встановив, що сторони по справі, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , являються батьками ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 , але на час пред`явлення позову у цій справі, тобто станом на 10.10.023, їй не виповнилося 23 роки від народження, вона продовжує навчання у закладі вищої освіти, здобуває освіту за денною формою навчання, строк навчання закінчується 30.06.2026.

Крім того, за матеріалів справи відомо, що після розірвання шлюбу ОСОБА_5 і ОСОБА_6 їх дочка ОСОБА_7 залишилася проживати з матір`ю, що встановлено рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 29.01.2015 у справі № 386/1301/14-ц, місце проживання матері і дочки зареєстровано за однією адресою: АДРЕСА_1 , отже ОСОБА_7 проживає з матір`ю ОСОБА_6 .

Правильність встановлення судом цих обставин справи сторонами не оспорюється.

Суд першої інстанції на підставі довідки ПЗВО «Міжнародного класичного університету ім. Пилипа Орлика» № 301 від 03.10.2023 правильно встановив, що студентка 2-го курсу денної форми навчання ОСОБА_7 стипендії не отримує.

Згідно з ч. 2 ст. 49 Закону України «Про вищу освіту» денна форма навчання є одним з різновидів очної форми здобуття вищої освіти, що є способом організації навчання здобувачів вищої освіти, що передбачає проведення навчальних занять та практичної підготовки не менше 30 тижнів упродовж навчального року.

Будь-яких доказів про те, що ОСОБА_7 має самостійний заробіток (дохід) у справі відсутні.

У судовому засіданні в суді першої інстанції вона пояснила, що є фінансово залежною, потребує сторонньої матеріальної допомоги на період навчання.

Доводи апелянта про те, що його дочка ОСОБА_7 періодично виїздить за кордон на роботу, а тому має самостійний заробіток ґрунтується на поясненнях неназваних ним третіх осіб та доказами не підтверджено.

В апеляційні скарзі апелянт просив витребувати від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію з 2022 року і по теперішній час про перетин державного кордону України ОСОБА_8 .

Однак під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач відзив на позовну заяву не подав, а згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Апелянт не пояснив апеляційному суду чому раніше він не повідомив місцевий суд в належній формі про вказану обставину та чому тоді не заявив відповідне клопотання.

Ухвалою колегії суддів Кропивницького апеляційного суду від 25.12.2023 у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про витребування вказаних доказів відмовлено.

Поряд з цим у відзиві на апеляційну скаргу позивач визнав два факти виїзду їх з відповідачем спільної дочки ОСОБА_2 за кордон у 2023 році до Італійської Республіки та до Болгарської Республіки для проходження практики, як студентки ПЗВО «Міжнародний класичний університет імені Пилипа Орлика».

При цьому позивач не визнавала факт роботи дочки за кордоном або отримання нею доходу.

Докази, які б підтверджували, що ОСОБА_3 працювала чи працює за кордоном у справі відсутні, а тому ця обставина є недоведеною відповідачем і ґрунтується на припущенні.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскільки повнолітня дочка сторін по справі ОСОБА_7 здобуває вищу освіту за денною формою навчання, не має заробітку чи інших власних джерел доходу, то вона потребує матеріальної допомоги, яка була б достатньою для забезпечення її існування, збереження її здоров`я, харчування, придбання необхідних навчальних матеріалів, відповідного придання, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем навчання та отримання пов`язаного з цим набору послуг.

Суд апеляційної інстанції відхиляє аргумент відповідача про те, що потреби його повнолітньої дочки ОСОБА_4 у матеріальній допомозі, можливо, забезпечуються нинішнім чоловіком її матері (вітчимом) так, як СК України не містить норми, яка б покладала обов`язок на вітчима або мачуху надавати таку допомогу повнолітньому сину або дочці його жінки чи чоловіка.

Натомість положення ст. 199 СК України такий обов`язок покладається на батьків.

Щодо аргументу відповідача про те, що у справі відсутні докази про його доходи та стан здоров`я, то колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що з огляду на встановлений ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України розподіл між сторонами обов`язку доказування, а також встановлений п. 2 ч. 2 ст. 43 цього ж Кодексу обов`язок сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, саме відповідач, який заперечує проти позову, мав надати суду докази про свої доходи та стан свого здоров`я.

Оскільки відповідач відповідні докази до суду першої інстанції не надав, то суд обгрунтовано виходив із неспростованої у цій справі презумпції стану повного фізичного, психічного і соціального благополуччя відповідача, яке дозволяє йому надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці, яка навчається й через це потребує такої допомоги від нього.

Обгрунтованих аргументів проти розміру присуджених судом аліментів апелянт у своїй скарзі не навів.

Стосовно стверджуваної відповідачем відсутності доказів про доходи позивача, то це не заслуговує на увагу так, як позивач ОСОБА_1 додала до позовної заяви докази того, що вона є безробітною.

Безпідставним є також твердження апелянта про те, що позивач не має права на позов, бо попередньо не звертався до нього з вимогою про надання дочці матеріальної допомоги.

Чинне сімейне, цивільне та цивільне процесуальне законодавство України, яке застосовується судом у цій справі, не містить норм, які б встановлювали обов`язкового досудового врегулювання спору.

Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 09.07.2002 у справі № 1-2/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) вказав, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту […] Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Отже, останній аргумент апелянта (в апеляційній скарзі він є першим) суд апеляційної інстанції відхиляє, як безпідставний.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами по справі, суд першої інстанції на підставі належно досліджених й оцінених ним доказів, які містяться у справі, встановив, що повнолітня дочка сторін пол. справі не досягла двадцяти трьох років від народження, продовжує навчання, потребує у зв`язку з цим у матеріальної допомоги батьків, яку відповідач має можливість їй надавати, а тому суд правильно застосував положення статей 182, 198, 199, 200 СК України та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

8. Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 , від імені якого діє представник адвокат Барановський Ігор Іванович, без задоволення, а рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 09.11.2023 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. І. Мурашко

О. І. Чельник