ПОСТАНОВА

Іменем України

16 січня 2024 року м. Кропивницький

справа № 387/1100/23

провадження № 22-ц/4809/269/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Письменного О.А.,

за участю секретаря судового засідання Гончар О.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи ОСОБА_4 , управління з питань захисту дітей Кропивницької міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2023 року у складі судді Майстер І.П.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , управління з питань захисту дітей Кропивницької міської ради про встановлення графіку спілкування баби та діда з онукою.

02.11.2023 позивач подала заяву про забезпечення позову, в якій просить заборонити відповідачам побачення з донькою - ОСОБА_5 без її присутності у будь-який час, не обмежуючись будь-яким графіком та тривалістю до моменту вирішення спору по суті у судовому порядку; зобов`язати відповідачів узгоджувати з позивачкою місце перебування (місце проживання батька/місце проживання відповідачів/перебування за змістом із зазначенням визначеного місця (адреси) та строків такого перебування) до моменту вирішення спору по суті у судовому порядку; заборонити виїзд ОСОБА_5 без супроводу матері - ОСОБА_1 до моменту вирішення спору по суті у судовому порядку.

Вказана заява обґрунтована тим, що вона є невісткою відповідачів. У червні 2022 року між нею та відповідачами стався конфлікт. У зв`язку з тим, що відповідачі є батьками чоловіка - відносини між позивачкою та її чоловіком почали псуватись також. Проте, станом на дату звернення до суду з позовною заявою, вони перебувають у шлюбі, але вже не проживають разом. Причиною звернення до суду з даною позовною заявою стало те, що відповідачі по справі маніпулюють думкою доньки позивачки з метою погіршити відносини між матір`ю та її дитиною, між братом та сестрою та між іншою бабусею і внучкою. Вказані дії відповідачів суперечать інтересам дитини, деструктивно впливають на її психіку, перешкоджають нормальній соціалізації та порушують права матері на участь у вихованні дитини. Негативний вплив баби та діда на доньку позивачки продовжується та має нові прояви, тому вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити та/або завадити ефективному захисту порушених прав позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду.

Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2023 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 побачення з онукою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності матері ОСОБА_1 або батька ОСОБА_4 у будь-який час, не обмежуючись будь-яким графіком та тривалістю до моменту вирішення спору по суті у судовому порядку без обмеження у праві спілкування з дитиною засобами телефонного зв`язку, з урахуванням режиму дитини. Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 узгоджувати з позивачкою місце та термін перебування онуки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до моменту вирішення спору по суті у судовому порядку. Заборонено виїзд ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без супроводу матері ОСОБА_1 або батька ОСОБА_4 до моменту вирішення спору по суті у судовому порядку. В іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідачі та позивач подали апеляційні скарги, в яких зазначали, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема представник відповідачів адвокат Любченко В.М. зазначав, що позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження доводів викладених в заяві. Вважає, що судом не було враховано інтересів дитини, а позивачкою не доведена мета забезпечення позову.

Вказує, що заборонивши виїзд доньки позивачки без її супроводу, суд першої інстанції не зазначив виїзд з будинку, з міста чи з країни, що в свою чергу порушує права людини на пересування.

Звертав увагу, що судом не вказано як саме не вжиття заходів забезпечення позову може вплинути на виконання рішення суду, оскільки позовні вимоги позивачки жодним чином не тотожні з вимогами заяви про забезпечення позову, оскільки в позовній заяві позивачка просить встановити графік побачень діда та баби з онукою, а в заяві про забезпечення позову просить заборонити побачення.

Важає, що вимоги позивачки які висвітлені в позовній заяві взагалі не відповідають вимогам, які зазначені в заяві про забезпечення позову, а відтак позивачка не навела конкретних фактів, які б підтверджували неможливість виконання рішення, або утруднення його виконання.

Просив скасувати ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання позивачки про забезпечення позову.

В своїй апеляційній скарзі представник позивачки вказує, що? ОСОБА_4 фактично займає позицію діда та баби та негативно впливає на дитину, тому заходи забезпечення позову обрані судом першої інстанції фактично не мають сенсу та не здатні обмежити та/або зменшити негативний вплив відповідачів на дитину.

Просив скасувати ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 03.11.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким вжити наступні заходи забезпечення позову: заборонити відповідачам побачення з донькою позивачки без її присутності у будь який час, не обмежуючись будь яким графіком та тривалістю до моменту вирішення спору по суті у судовому порядку та набрання рішенням суду законної сили по справі № 387/1100/23; зобов?язати відповідачів узгоджувати з позивачкою місце перебування її доньки (місце проживання батька/місце проживання відповідачів/перебування за містом із зазначенням визначеного місця (адреси) та строків такого перебування) до моменту вирішення спору по суті у судовому порядку та набрання рішенням суду законної сили по справі № 387/1100/23; заборонити виїзд ОСОБА_5 без супроводу матері - ОСОБА_1 до моменту вирішення спору по суті у судовому порядку та набрання рішенням суду законної сили по справі № 387/1100/23.

В судовому засіданні апеляційного суду сторони підтримали свої апеляційні скарги, просили їх задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачів ОСОБА_6 , позивача та її представника ОСОБА_7 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідачів підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову суд з урахуванням збереження емоційного зв`язку дитини з бабусею та дідусем, вважав за необхідне вжити заходи забезпечення позову у вигляді заборони відповідачам побачення з онукою ОСОБА_5 без присутності матері ОСОБА_1 або батька ОСОБА_4 у будь-який час, не обмежуючись будь-яким графіком та тривалістю до моменту вирішення спору по суті у судовому порядку, але без обмеження у праві спілкування з дитиною засобами телефонного зв`язку, з урахуванням режиму дитини; зобов`язати відповідачів узгоджувати з позивачкою місце та термін перебування онуки до моменту вирішення спору по суті у судовому порядку; заборони виїзду ОСОБА_5 без супроводу матері - ОСОБА_1 або батька ОСОБА_3 до моменту вирішення спору по суті у судовому порядку.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України, пункти 2, 3 частини першої якої, в тому числі, передбачають забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії та встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття. Суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 (провадження № 61-17180св20) Верховний Суд дійшов висновку, що «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернулася до відповідачів з позовом про встановлення графіку спілкування баби та діда з онукою, зобов`язання відповідачів уникати негативних висловлювань про інших членів сім`ї у присутності онуки, заборону відповідачам спілкуватись з дитиною за допомогою використання мобільного зв`язку та за допомогою використання електронних месенджерів, у приміщенні суду встановлення на мобільний телефон онуки «батьківський контроль», а саме: заблокувати вхідні дзвінки від відповідачів на мобільний номер телефону та на всіх електронних месенджерах.

У своїй заяві про забезпечення позову, позивач ОСОБА_1 (мати) просила суд заборонити відповідачам побачення з донькою позивачки без її присутності у будь-який час, не обмежуючись будь-яким графіком та тривалістю до моменту вирішення спору по суті у судовому порядку; зобов`язати відповідачів узгоджувати з позивачкою місце перебування (місце проживання батька/місце проживання відповідачів/перебування за змістом із зазначенням визначеного місця (адреси) та строків такого перебування) до моменту вирішення спору по суті у судовому порядку; заборонити виїзд ОСОБА_5 без супроводу матері - ОСОБА_1 до моменту вирішення спору по суті у судовому порядку.

Разом з тим, колегія суддів враховує те, що особа, яка звертається до суду з заявою про забезпечення позову, самостійно визначає у заяві, яким чином вона хоче спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні до ухвалення рішення, та, які саме дії необхідно вчинити суду з урахуванням інтересів дитини для відновлення порушеного права заявника. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета забезпечення позову на власний розсуд.

Беручи до уваги позовні вимоги колегія суддів зауважує, що суд не вправі вживати заходи забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог. Застосування заходів забезпечення позову не може мати наслідків досягнення позивачем результатів, які є змістом позовних вимог. З огляду на це, забезпечення позову, який просить застосувати заявниця буде мати наслідки, співмірні з вирішенням спору по суті, оскільки предмет позовних вимог співпадає з видом забезпечення позову.

Ухваливши судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не здійснив оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, що звернувся з такою заявою, позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, пославшись лише на норми Конвенції про права дитини та Сімейного кодексу України, в той час коли забезпечення позову регулюється нормами цивільно-процесуального законодавства.

За таких обставин ухвалу не можна визнати законною та обґрунтованою, оскільки вона не відповідає вимогам процесуального закону, а тому підлягає скасуванню на підставі ст.376 ЦПК України з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в обраний позивачем спосіб.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2023 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 січня 2024 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді Л.М. Дьомич

О.А. Письменний