Провадження № 2/522/248/24
18 січня 2024 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого - судді Науменко А.В.
за участю секретаря - Звонецької І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Одеська товарна біржа про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Одеська товарна біржа про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним.
В обґрунтування позову вказує, що Позивачу ОСОБА_6 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 згідно договору №9504 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованому 05 вересня 1995 року на Одеської Товарної Біржі в Журналі реєстрації біржових угод, реєстраційний №9504.
08 вересня 1998 року Одеськім міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості за позивачем було зареєстроване право власності на дану квартиру на підставі вищевказаного договору під №294пр. стор.188 реєстр.524. Дана квартира є трьохкімнатною, житловою площею 37,3кв.м, загальною площею 62,20кв.м.
Вказана угода була здійснена відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про товарну біржу», з продавцями позивачем був проведений розрахунок за продану квартиру, вони виселися з квартири, забравши все своє майно, знялися з реєстраційного обліку по даній квартирі, ніяких претензій до даного часу позивачу не пред`являли відносно даної квартири. В подальшому позивач зареєстрував постійне місце проживання у даній квартирі.
Таким чином, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі- продажу квартири обумовлена діючим на той час законодавством.
Як видно з договору купівлі-продажу, 05 вересня 1995 року між позивачем та продавцями була досягнута угода за всіма істотними умовами договору, і ОСОБА_6 повністю розрахувався за квартиру до підписання договору купівлі-продажу (п.5 договору).
Надалі продавці виїхали на інше постійне місце проживання за іншою адресою: АДРЕСА_2 , а позивач вселився в дане житлове приміщення та мешкає в ньому на даний час. Право власності на квартиру за ОСОБА_6 було зареєстровано органами місцевого самоврядування - Одеськім міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості.
Оскільки даний договір нотаріально не був посвідчений, позивач ОСОБА_6 позбавлений на даний час можливості реалізувати право власності на квартиру: зареєструвати квартиру на праві власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та, при необхідності, розпорядитися нею.
Тому позивач змушений звернутися до суду з позовом до колишніх власників про визнання договору купівлі-продажі квартири дійсним.
Ухвалою суду від 31.10.2023 року провадження по справі відкрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
18.01.2024 року від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю.
У судове засідання призначене на 18.01.2024 року сторони не з`явились, про дату та час повідомленні належним чином.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.
Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Суд вбачає, що сторони сповіщені про дату та час судового засідання належним чином, матеріалів справи достатньо для ухвалення рішення, а тому суд приходить до висновку про можливість розглядати справу.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 згідно договору №9504 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованому 05 вересня 1995 року на Одеської Товарної Біржі в Журналі реєстрації біржових угод, реєстраційний №9504.
08 вересня 1998 року Одеськім міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості за позивачем було зареєстроване право власності на дану квартиру на підставі вищевказаного договору під №294пр. стор.188 реєстр.524. Дана квартира є трьохкімнатною, житловою площею 37,3кв.м, загальною площею 62,20кв.м.
Вказана угода була здійснена відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про товарну біржу».
Як вбачається з договору купівлі-продажу, 05 вересня 1995 року між позивачем та продавцями була досягнута угода за всіма істотними умовами договору, і ОСОБА_6 повністю розрахувався за квартиру до підписання договору купівлі-продажу (п.5 договору).
Право власності на квартиру за ОСОБА_6 було зареєстровано органами місцевого самоврядування - Одеськім міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості.
Згідно із ст. 1 Закону України "Про товарну біржу", діяльність товарної біржі здійснюється у відповідності з цим Законом та діючим законодавством України, статутом біржі, правилами біржової торгівлі.
Розділом 4 Закону України "Про товарну біржу" визначені основні принципи правил ведення біржової торгівлі та здійснення біржових операцій, якими, зокрема, встановлено, що біржовою операцією вважається тільки та угода, яка відповідає сукупності умов, які передбачені ч. 1 ст. 15 Закону, а саме: якщо вона представляє собою купівлю-продажу, поставку, обмін товару, що допущені до обміну на товарній біржі; якщо її учасники ї членами товарної біржі; якщо угода надана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.
Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі (частини 2, 4 статті 15 Закону України "Про товарну біржу").
Отже, при укладенні договору купівлі-продажу сторонами були дотримані всі умови, яких необхідно дотримуватися при укладенні договорів на товарній біржі, у відповідності до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу".
За твердженням позивача сторонами було виконано умови договору купівлі-продажу в повному обсязі. Так, позивач сплатив відповідачам вказані у договорі кошти, відповідачі після відчуження проданої квартири виселилась з неї, позивач вселився в квартиру, користується нею в повному обсязі, сплачує комунальні платежі та інші послуги.
Між тим, на даний час позивач не має можливості розпоряджатися вказаним нерухомим майном, оскільки чинне законодавство передбачає нотаріальне посвідчення договорів.
Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.
Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у 1995 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.
У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.
За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).
Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 слідує, при розгляді справ про визнання правочинів дійсними суди повинні з`ясувати чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи не втрачена така можливість.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони при укладенні Договору купівлі-продажу нерухомого майна досягли згоди з усіх його істотних умов та виконали усі умови цього договору, але чинним на час його укладання законодавством було передбачено нотаріальне посвідчення такого договору, але він не був нотаріально посвідчений у зв`язку з укладенням на Товарній Біржі.
На підставі викладеного, суд вважає, що вищевказаний договір слід визнати дійсним у відповідності ст. 220 ЦК України.
За таких обставин, враховуючи обґрунтованість позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 60, 81, 89, 206, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, - Керуючись ст. ст.12,13,76,77,141,259,263,264,265,268,272,273 ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Одеська товарна біржа про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним- задовольнити.
Визнати дійсним договір № 9504 купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,20 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., укладений між ОСОБА_2 , який діяв від свого імені та від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , з одного боку, та зареєстрований 05.09.1995 року на Одеській Товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод, реєстраційний номер № 9504 від 05.09.1995 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя А.В. Науменко
Повний текст рішення виготовлений 23.01.2024 року.
Суддя А.В. Науменко