АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 лютого 2024 року

м. Чернівці

справа № 727/9734/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.,

секретар Паучек І. І.

позивач ОСОБА_1

відповідач держава Україна в особі Чернівецької обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області

апеляційна скаргапрокурора Чернівецької окружної прокуратури на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 20 листопада 2023 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Слободян Г. М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Просив стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на його користь 2 948 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Посилався на те, що він незаконно утримувався під вартою з 04 квітня 2018 року по 22 листопада 2021 року, а саме 3 роки 7 місяців 17 днів.

Суди в справі №725/2265/18 встановили його невинуватість через недоведеність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Зазначав, що йому завдана моральна шкода заподіяна незаконним засудженням двома вироками, які були скасовані ухвалами апеляційного суду, незаконним повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення 04 квітня 2018 року; незаконним взяттям і триманням під вартою з 04 квітня 2018 по 22 листопада 2021; незаконним проведенням в ході кримінального провадження обшуку особи 13 липня 2017 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 20 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 800 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури.

В решті заявлених позовних вимог відмовлено.

Проаналізувавши ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача ОСОБА_1 , як факту безпідставного кримінального переслідування в цілому, так і факту його утримання під вартою, суд прийшов до висновку, що відшкодування моральної шкоди в сумі 800 000 гривень відповідає принципу розумності та справедливості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор Чернівецької окружної прокуратури просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції не обґрунтовано та не мотивовано підстави збільшення мінімально гарантованого розміру моральної шкоди. Рішення суду не відповідає вимогам розумності, справедливості та завдає необґрунтованих збитків державі в період дії воєнного стану.

ОСОБА_1 не надав до позовної заяви доказів звернення до суду першої інстанції, який розглянув кримінальне провадження, із заявою з метою визначення розміру моральної шкоди.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Вироком Першотравневого районного суду міста Чернівців від 16 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та за його вчинення призначено йому покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 рік. Відповідно до п.б ч.1 ст.72 КК України переведено призначений строк обмеження волі в 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 і ч.4 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано покарання за вироком Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 листопада 2015 року і остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі. (а.с.34-36).

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 22 листопада 2021 року вирок Першотравневого районного суду міста Чернівці від 16 листопада 2020 року у кримінальному провадженні №0000996 від 14 липня 2017 року щодо ОСОБА_1 скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України. Обрану міру запобіжного заходу ОСОБА_1 у виді тримання під вартою скасовано, звільнено з-під варти в залі суду негайно 22 листопада 2021 року. (а.с.48-52).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення судом першої інстанції ухвалено з порушенням правил підсудності.

Статтею 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року, № 266/94-ВР (далі - Закону № 266/94-ВР) розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Згідно з частиною 13 Закону № 266/94-ВР питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12.

Відповідно до підпункту 2 пункту 11 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року, N 6/5/3/41 для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 ст.3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 лютого 2022 року у справі № 201/10234/20 зазначила, що структура національного законодавства України та його загальний зміст свідчить про те, що процесуальні питання розгляду справ у судах можуть бути врегульовані не тільки процесуальними кодексами, а й нормативними актами, які за своєю загальною суттю хоч і не є процесуальними, однак, врегульовуючи матеріально-правові відносини, містять процесуальні норми, що стосуються процедур такого врегулювання.

Саме до таких нормативних актів відноситься й Закон № 266/94-ВР. Для визначення порядку виконання цього Закону було також прийнято наказ Міністерства юстиції України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 «Про затвердження Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі - наказ № 6/5/3/41).

За положеннями частини першої статті 12 цього Закону, розмір відшкодованої шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін із дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку (частина друга статті 12 зазначеного Закону).

Отже, ці положення Закону за своєю правовою суттю є процесуальною нормою про орган, який уповноважений на розгляд певних звернень громадян, та порядок оскарження прийнятого цим органом рішення.

Зазначена норма Закону № 266/94-ВР відокремлює порядок відшкодування шкоди у вигляді заробітку та інших грошових доходів, які потерпілий втратив унаслідок незаконних дій, штрафів, стягнутих на виконання вироку суду, судових витрат та інших витрат, сплачених громадянином, та сум, сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. При цьому положення цієї статті також визначають орган, уповноважений на прийняття рішення про відшкодування цих втрат, залежно від того, який орган досудового слідства, прокуратури чи суду приймав остаточне рішення у справі, крім касаційного та апеляційного суду.

Перелік уповноважених органів, до яких громадянин має право звернутись у кожному конкретному випадку, визначається пунктом 11 наказу № 6/5/3/41, який для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 статті 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: 1) при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України - відповідно до цих органів; 2) при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції; 3) при скасуванні постанови районного (міського) суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт і закритті справи - в районний (міський) суд (до судді), який розглядав справу про адміністративне правопорушення.

За загальним змістом цих норм, оскільки зазначені органи повинні винести постанову чи ухвалу, то можна зробити висновок, що відшкодування шкоди у таких випадках проводиться за спрощеною процедурою, адже при відшкодуванні цих витрат потерпіла особа вправі розраховувати на повне відшкодування відповідно до наданих нею документів.

Разом з тим зазначена норма не виключає і спору та передбачає право органу, що розглядає звернення про відшкодування витрат, не погодитись із заявленим розміром, прийняти постанову, з якою потерпіла особа не буде згодна, та право потерпілої особи на оскарження прийнято цим органом постанови до суду. Матеріальна шкода відповідно до статті 12 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню за ухвалою суду, то в разі незгоди потерпілої особи з такою ухвалою вона підлягає оскарженню у порядку, передбаченому ЦПК України.

Скаргу на постанову щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури, на вибір громадянина може бути подано до суду за місцем його проживання або за місцезнаходженням відповідного органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури. Сторони в цих справах звільняються від сплати судових витрат (стаття 14 Закону № 266/94-ВР). Заява про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої відповідно до цього Закону судом, подається у такому ж порядку.

Крім того, Законом № 266/94-ВР та наказом № 6/5/3/41 окремо визначено й порядок розгляду звернень про відшкодування моральної шкоди. Так, стаття 13 зазначеного Закону визначає питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно із частиною першою статті 12 зазначеного закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. При цьому цей Закон не передбачає розгляду вимог про відшкодування моральної шкоди іншими органами, зазначеними у цьому Законі, крім суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц зазначено, що законом установлено, що визначення розміру відшкодування шкоди, якої зазнав громадянин внаслідок незаконних дій, у разі закриття кримінального провадження здійснює суд, про що постановляє відповідну ухвалу. Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу в першій інстанції.

Оскільки Закон про відшкодування шкоди не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

З аналізу положень статті 12 Закону про відшкодування шкоди вбачається, що саме суд, який закрив кримінальне провадження, визначає розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив унаслідок незаконних дій та які підлягають стягненню на його користь, і таке судове рішення може бути оскаржене до суду вищої інстанції відповідно до положень цивільного процесуального законодавства.

Згідно з статтею 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

З апеляційної скарги прокурора вбачається, що один з його аргументів зводиться до порушення судом першої інстанції правил підсудності у зв`язку з розглядом справи Шевченківським районним судом міста Чернівці замість Першотравневого районного суду міста Чернівці, який розглядав кримінальну справу, як суд першої інстанції.

Також про непідсудність справи Шевченківському районному суду міста Чернівці прокурор заявляв при розгляді справи судом першої інстанції у відзиві на позовну заяву (а.с102).

З матеріалів справи вбачається, що позивач, звертаючись до суду з позовом, не врахував правила підсудності вказаної справи та помилково подав позов до Шевченківського районного суду міста Чернівці.

У зв`язку з тим, що кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному порядку, визначення розміру відшкодування моральної шкоди, якої зазнав громадянин внаслідок незаконних дій у разі закриття кримінального провадження, повинен визначати суд першої інстанції внаслідок розгляду відповідного позову. У даній справі таким судом є Першотравневий районний суд міста Чернівці.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище рішення суду першої інстанції слід скасувати та направити справу для розгляду за встановленою підсудністю до Першотравневого районного суду міста Чернівці.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 378, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чернівецької окружної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 20 листопада 2023 року скасувати та направити справу для розгляду за встановленою підсудністю до Першотравневого районного суду міста Чернівці.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 2 лютого 2024 року.

Головуючий Олександр ОДИНАК

Судді Мирослава КУЛЯНДА

Наталія ПОЛОВІНКІНА