Справа № 476/848/23
Провадження № 2/476/43/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.01.2024 року с.м.т. Єланець

Єланецький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Чернякової Н.В.

за участю секретаря Минаєвої Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В :

11.10.2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Свої вимоги мотивує тим, що з 17.02.2017 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час з відповідачем не проживають разом, син проживає разом з нею.

Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн. щомісяця, починаючи стягнення з дати подання позову і до повноліття дитини.

Ухвалою від 27.10.2023 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, до суду надали заяву про слухання справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду направив відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково в розмірі 1500 грн. щомісячно, оскільки він сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1000 грн. щомісячно і з 01.10.2023 року добровільно перераховує позивачці аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Просив розглянути справу в його відсутність у зв`язку з зайнятістю на роботі.

Вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, з 17.02.2017 року у Єланецькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області між сторонами зареєстровано шлюб.

Відповідач являється батьком неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 4).

Із матеріалів позовної заяви слідує, що ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою.

Судом встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20).

Відповідач ОСОБА_2 працює трактористом у фермерському господарстві "Бастіон-В", загальна сума доходу за період з 01.05.2023 року по 31.10.2023 року становить 41100,00 грн. (а.с. 43).

Як слідує з довідки за вих. № 5 від 16.11.2023 року виданої ФГ "Бастіон-В", відповідач ОСОБА_2 щомісячно сплачує аліменти ОСОБА_4 в сумі 1000 грн. з 01.03.2023 року, ОСОБА_1 в сумі 1500 грн. з 01.10.2023 року (а.с. 44).

Відповідач має на території Великосолонівської сільської ради присадибну ділянку 0,25 га, ОСГ - 0,42 га, що підтверджується довідкою Великосолонівського старостинського округу № 539/03-25 від 16.11.2023 року (а.с. 45).

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 01.02.2017 року стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 29.12.2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 41-42).

Слід також врахувати можливість надання утримання і з боку матері, необхідність забезпечення справедливого балансу між інтересами дитини та можливістю батька сплачувати аліменти.

В ході розгляду справи позивачкою не надано суду інформації про розмір отриманих доходів, наявність у неї постійної роботи, даних про перебування на обліку в центрі зайнятості.

Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 від народження встановлено діагноз: ДЦП, спастична диплегія, міопія, ел. ступеню, дитині встановлена інвалідність терміном до 5 років (а.с. 7-11). З 29.09.2021 року по 05.05.2023 року ОСОБА_3 проходив курс реабілітації в Медичному центрі Державної реабілітаційної установи "Центр комплексної реабілітації для дітей з інвалідністю "Мрія" (а.с. 14).

Судом встановлено, що позивачка постійно несе витрати на утримання сина ОСОБА_3 . Між тим, із наданих відповідачем письмових доказів вбачається, що відповідач з жовтня 2023 року добровільно надавав позивачці кошти на утримання сина (а.с. 44).

Оскільки, відповідно до ст. 180 СК України відповідач зобов`язаний утримувати свого неповнолітнього сина, суд вважає, що вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п.п.3 п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

На підставі ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд вважає, що відповідач нарівні з позивачкою зобов`язаний нести витрати на утримання сина та забезпечувати його гідний рівень життя.

Тому враховуючи надані відповідачем відомості щодо свого матеріального стану, наявності у нього на утриманні іншої дитини, відсутності даних про його стан здоров`я, а також беручи до уваги виникнення у позивачки витрат на утримання неповнолітнього сина, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову, тобто з 11.10.2023 року і до повноліття дитини.

Під час подачі позовної заяви позивачка звільнена від сплати судового збору, відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір". Оскільки, суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. щомісяця, починаючи з 11.10.2023 року і досягнення сином повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 26.01.2024 року.

Суддя Н.В.Чернякова