Справа № 161/7437/23 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Провадження № 22-ц/802/136/24 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника відповідача Сахарук О. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм», третя особа на стороні відповідача за зустрічним позовом, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», про визнання кредитного договору частково недійсним за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 29 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі ТОВ «ФК «Інвеструм») та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 23274-10/2021.

21 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 21092022, згідно умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників.

Згідно з п. 1.2. договору факторингу сторони погодили, що перехід від клієнта (ТОВ «ФК «Інвеструм») до фактора (ТОВ «ФК «ЄАПБ») прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників щодо заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору факторингу.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 21092022 від 21 вересня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у розмірі 18 105 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5 100 грн; заборгованість за відсотками 13 005 грн; заборгованість за пенею 0,00 грн.

Ураховуючи наведене, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 23274-10/2021 від 29 жовтня 2021 року у розмірі 18 105 грн, а також понесені по справі судові витрати.

У червні 2023 року представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 не заперечує факт укладання кредитного договору № 23274-10/2021 від 29 жовтня 2021 року та отримання кредиту у розмірі 5 100 грн строком на 7 днів, тобто до 04 листопада 2021 року.

Вказував, що відповідач погоджується з сумою основного боргу, однак вважає, що пп. 1.3. п. 1 кредитного договору, а саме «за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) на добу» є недійсним та не підлягає до застосування у спірних правовідносинах, що склалися між сторонами, оскільки відповідно до пп. 1.4. п. 1 кредитного договору, для клієнта, якому товариство вперше видає кредит діє акційний період з процентною ставкою 0,5% на добу, а позичальник отримував кредит вперше. Процентна ставка непропорційно збільшується в разі прострочення клієнтом кредитних коштів. Сума заборгованості за процентами у розмірі 13 005 грн, яка йому нарахована є неправомірною, оскільки 10 листопада 2021 року сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору, за укладання якої відповідач сплатив 1 071 грн, тобто, проценти, які набігли за час прострочення ним зобов`язання. Також зазначав, що зміни процентної ставки в кредитному договорі мають ознаки несправедливих умов договору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», що як наслідок можуть визнаватися недійсними.

Ураховуючи наведене, просив первісний позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 395 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5 100 грн; заборгованість за відсотками - 2 295 грн (з розрахунку (5 100 х 0,5% / 100%) х 90 днів).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2023 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Інвеструм», третя особа на стороні відповідача за зустрічним позовом, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «ФК «ЄАПБ», про визнання договору позики частково недійсним прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2023 року первісний позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № 23274-10/2021 від 29 жовтня 2021 року у розмірі 18 105 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5 100 грн, заборгованість за відсотками 13 005 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його в частині задоволення вимоги первісного позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 13 005 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» Чечельницька А. О., вважаючи рішення суду в оскаржуваній частині правильним по суті та справедливим, просила вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції у зазначеній частині - без змін.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки рішення суду оскаржується представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 лише в частині задоволення вимоги первісного позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками у розмірі 13 005 грн, тому в іншій частині апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 жовтня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 23274-10/2021, згідно умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 5 100 грн строком на сім днів, а саме до 04 листопада 2021 року, зі сплатою 912,5% річних від суми кредиту з розрахунку 2,50% на добу, за умови повного повернення кредиту протягом семи днів з моменту його надання для клієнта, якому товариство вперше надає кредит, діє акційний період, і нарахування процентів в цей час здійснюється за ставкою 0,5% на добу (а.с.5-6).

Сторони підписали та погодили графік розрахунків, яким встановлена основна сума кредиту за договором та проценти за користування кредитом та кінцевий термін повернення кредиту 04 листопада 2021 року (а.с.6 зворот).

Відповідач ОСОБА_1 отримав обумовлену кредитним договором суму, що підтверджується листом від 26 червня 2023 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих. № 2919_50 (а.с.67).

Факт отримання кредитних коштів відповідачем ОСОБА_1 не заперечувався.

10 листопада 2021 року відповідач ОСОБА_1 подав заявку про відстрочення виконання зобов`язання за кредитним договором № 23274-10/2021 від 29 жовтня 2021 року на сім днів, а саме до 16 листопада 2021 року, та уклав з ТОВ «ФК «Інвеструм» додаткову угоду № 3 до кредитного договору №23274-10/2021 від 29 жовтня 2021 року. ОСОБА_1 сплатив суму у розмірі 1 071 грн, необхідну для відстрочення виконання зобов`язання відповідно до умов кредитного договору № 23274-10/2021 та п. 4.6. Правил надання коштів у позику, які є його невід`ємною частиною (а.с.7).

Судом також встановлено, що 21 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 21092022, згідно умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.10-11).

Відповідно до п. 1.2. договору факторингу сторони погодили, що перехід від клієнта (ТОВ «ФК «Інвеструм») до фактора (ТОВ «ФК «ЄАПБ») прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників щодо заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору факторингу (а.с.12-13).

Як вбачається з витягу з реєстру боржників до договору факторингу №21092022 від 21 вересня 2022 року, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 у розмірі 18 105 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5 100 грн; заборгованість за відсотками 13 005 грн; заборгованість за пенею 0,00 грн (а.с.13).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень частин 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_1 порушено умови укладеного ним вищевказаного договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором № 23274-10/2021 від 29 жовтня 2021 року у розмірі 18 105 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5 100 грн; заборгованість за відсотками 13 005 грн. Заборгованість підтверджується наданим позивачем до матеріалів справи розрахунком (а.с.14, 68-70).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 не спростувала належними доказами наведений ТОВ «ФК «ЄАПБ» розмір заборгованості за вищевказаним договором. Апеляційна скарга містить розрахунок заборгованості відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, хоча такі вимоги позивачем не заявлялись та судом не вирішувались.

Також, безпідставними є доводи апеляційної скарги, що нарахування процентів за вказаним кредитним договором не відповідає положенням чинного законодавства, зокрема, проценти продовжували нараховуватися після закінчення терміну кредитування, тобто після 04 листопада 2021 року.

Згідно з п. 4.3. кредитного договору у разі, якщо клієнт не повернув кредит у строк, зазначений в п. 1.2. цього договору та/або в додатку (ах) до цього договору, проценти передбачені в п. 1.3. цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору.

Отже, нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов цього договору, а саме впродовж 90 календарних днів починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору, а саме з 05 листопада 2021 року по 14 лютого 2022 року, що також підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.68-70).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 18105 грн заборгованості за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, спростовуються вищенаведеними висновками суду першої інстанції, встановленими у справі обставинами і не впливають на законність рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування у зазначеній чатсині відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: