П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2024 року м. Київ

Справа № 369/6894/22

Провадження: № 22-ц/824/2707/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Мережко М. В.

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури,

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Дубас Т. В.,

у справі за позовом заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Бучанської районної державної адміністрації Київської області до Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_1 , третя особа - Державне підприємство «Київське лісове господарство», про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання недійсним рішення, скасування державної реєстрації права власності, повернення земельної ділянки,

у с т а н о в и в:

У серпні 2022 року заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що прокуратурою встановлено порушення вимог земельного законодавства при розпорядженні землями лісогосподарського призначення в межах с. Крюківщина Бучанського (Києво-Святошинського) району Київської області.

На підставі рішення Крюківщинської сільської ради 28 сесії 5 скликання від 14.07.2009 ОСОБА_1 видано державний акт на право власності серії ЯЗ № 341958 на земельну ділянку з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства площею 0,1720 га, за кадастровим номером :01:018:0017, що розташована: АДРЕСА_1 .

Даний акт зареєстровано 14.01.2010 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 55.

У подальшому було здійснено поділ земельної ділянки із кадастровим номером :01:018:0017 площею 0,1720 га на дві земельні ділянки: 1) земельну ділянку площею 0,0788 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером :01:018:0031, на яку ОСОБА_1 на підставі рішення Крюківщинської сільської ради 28 сесії 5 скликання від 14.07.2009 було видано державний акт на право власності серія ЯМ № 505409. Даний акт зареєстровано 22.10.2012 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 07961; 2) земельну ділянку площею 0,0932 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером :01:018:0032, на яку ОСОБА_1 на підставі рішення Крюківщинської сільської ради 15 сесії 6 скликання №10/20 від 11.05.2012 було видано державний акт на право власності серія ЯМ №505408. Даний акт зареєстровано 22.10.2012 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 07962.

Вказував, що факт віднесення спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення підтверджується Проектом організації та розвитку лісового господарства ДП «Київське лісове господарство» 2015 року, Проектом організації та розвитку лісового господарства Виробничої частини ДЛГО «Київліс» Державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» 2004 року, Планом лісових насаджень Васильківського лісництва Виробничої частини ДЛГО «Київліс» Київської області лісовпорядкування 2003 року, планово-картографічними матеріалами, а саме планами лісонасаджень, картами-схемами розподілу території лісгоспу.

Окрім того, за інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 20.12.2018 № 599 спірні земельні ділянки, відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2014 року, частково відносяться до кварталу 1 виділу 3 Васильківського лісництва ДП «Київське лісове господарство», а відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003 року спірні земельні ділянки частково відносяться до кварталу 1 виділу 18 Васильківського лісництва ДП «Київське лісове господарство».

Відповідно до листа ДП «Київське лісове господарство» № 02-733 від 18.09.2017 спірні земельні ділянки частково накладаються на земельну ділянку ДП «Київське лісове господарство» (квартал 1, виділ 3 Васильківського лісництва ДП «Київське лісове господарство), яка перебуває у постійному користуванні вказаного підприємства на підставі планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а саме планом лісонасаджень, картою-схемою розподілу території лісгоспу.

Крім того, згідно з відповіддю ДП «Київське лісове господарство» № 02-02/817 від 17.10.2018 спірна земельна ділянка накладається на земельну ділянку в кварталі 1 Васильківського лісництва, постійним користувачем якої є ДП «Київське лісове господарство», а межі та площа кварталу 1 Васильківського лісництва ДП «Київське лісове господарство» , згідно з матеріалами лісовпорядкування 2014 року, відповідає межам та площі згідно матеріалів лісовпорядкування за 2004 рік.

Згідно з листом ДП «Київське лісове господарство» від 19.03.2019, на момент прийняття оспорюваного рішення згода на вилучення з постійного користування частини земельної ділянки лісогосподарського призначення з кадастровими номерами :01:018:0017, :01:018:0031 та :01:018:0032 не надавалась.

Зазначав, що з огляду на вказані обставини, рішення Крюківщинської сільської ради 28 сесії 5 скликання від 14.07.2009 винесено всупереч вимогам ч. 5 ст. 116, ч. 5 ст. 149 ЗК України. Також даними рішеннями Крюківщинської сільської ради про передачу у власність земельної ділянки порушено порядок зміни цільового призначення земель.

Із листів Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та ДП «Київське лісове господарство» убачається, що на момент прийняття оспорюваного рішення згода на зміну цільового призначення спірних земельних ділянок лісогосподарського призначення не надавалась.

Вказував, що всупереч вимогам ст. ст. 6, 14, 19 Конституції України, ч. 4 ст. 20 ЗК України, ч. 3 ст. 57 ЛК України Крюківщинською сільською радою відведено у приватну власність спірні земельні ділянки лісогосподарського призначення з кадастровими номерами :01:018:0031 та :01:018:0032 в порушення порядку зміни цільового призначення, за відсутності погодження зміни цільового призначення з органом виконавчої влади з питань лісового господарства.

Окрім того, Крюківщинська сільська рада перевищила повноваження, передбачені ЗК України та Законом України «Про місцеве самоврядування», під час розпорядження земельними ділянками державної власності лісогосподарського призначення, оскільки розпорядження земельними ділянками державної власності лісогосподарського призначення для лісогосподарських потреб в межах населених пунктів покладено на даний час на Бучанську районну державну адміністрацію, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 122, п. 24 Перехідних положень ЗК України.

За викладених обставин, заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області просив:

усунути перешкоди у здійсненні Бучанською РДА права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення загальною площею 0,1720 га, що розташована в межах с. Крюківщина Бучанського району Київської області, шляхом визнання недійсним рішення двадцять восьмої сесії п`ятого скликання Крюківщинської сільської ради від 14.07.2009 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 »;

усунути перешкоди у здійсненні Бучанською РДА права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 505408 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 07962 від 22.10.2012 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:018:0032, з одночасним припиненням права приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_1 ;

усунути перешкоди у здійсненні Бучанською РДА права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 505409 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 07961 від 22.10.2012 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:018:0031, з одночасним припиненням права приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_1 ;

усунути перешкоди у здійсненні Бучанською РДА права користування та розпорядження земельними ділянками державної власності лісогосподарського призначення шляхом їх повернення на користь держави в особі Бучанської РДА з незаконного володіння ОСОБА_1 , а саме, земельних ділянок: площею 0,0932 га з кадастровим номером :01:018:0032 та площею 0,0788 га з кадастровим номером :01:018:0031;

стягнути з відповідача на користь Київської обласної прокуратури судовий збір.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, заступник керівника Київської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції помилково вважав, що позивачем було обрано невірний спосіб захисту порушеного права.

Вказував, що зайняття земельних ділянок лісогосподарського призначення, які відведено у приватну власність фізичних осіб з порушенням права власності, слід розглядати як порушення права власності держави, що не пов`язане з позбавленням титульного володіння. Зауважив, що власник нерухомого майна не втрачає права володіння ним навіть тоді, коли таке майно використовує інша особа.

Вважав, що позовна вимога про зобов`язання повернення земельної ділянки має розглядатись судом як негаторний позов, який можна заявити впродовж всього часу тривання правопорушення, що є належним способом захисту порушеного права.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 08 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні прокурор Батюк І.В. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення прокурора Батюк І.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, рішенням 28 сесії 5 скликання Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 14.07.2009 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 0,1720 на АДРЕСА_1 .

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 341958, зареєстрованим 14.01.2010 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 55, ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,1720 га на АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:018:0017 із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 505409, зареєстрованого 22.10.2012 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 07961 належить земельна ділянка площею 0,0788 га на АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:018:0031 із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до державного акта серії ЯЗ № 505408, зареєстрованого 22.10.2012 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 07962 належить земельна ділянка площею 0,0932 га на АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:018:0032 із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно з листом ДП «Київське лісове господарство» від 18.09.2017 № 02-733, адресованим прокуратурі Київської області, при перевірці лісових масивів на території Крюківщинської сільської ради та моніторингу кадастрової карти України було виявлено розташування земельних ділянок на землях лісогосподарського призначення лісового фонду Васильківського лісництва на деяких з них проводяться різні будівельні роботи, зокрема, 1 квартал виділ 3 - :01:018:0032 проводиться будівництво (частково); :01:018:0031 (частково).

Відповідно до листа Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 21.11.2018 № 04-48/2557 управління не надавало погодження на вилучення чи зміну цільового призначення земельних ділянок, зокрема, з кадастровими номерами :01:018:0032, :01:018:0031, :01:018:0017.

Листом від 19.03.2019 № 02-02/231 ДП «Київське лісове господарство» повідомило керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури про те, що підприємство по земельних ділянках лісогосподарського призначення з кадастровими номерами :01:018:0032, :01:018:0031, :01:018:0017 не надавалося погодження на вилучення та зміну цільового призначення (Васильківське лісництво квартал 1 виділ 3).

Листом від 17.10.2018 № 02-02/817 ДП «Київське лісове господарство» повідомило в. о. керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури про те, що, зокрема земельні ділянки з кадастровими номерами :01:018:0032, :01:018:0031 накладаються на землі лісогосподарського призначення лісового фонду Васильківського лісництва в кварталі 1 постійним користувачем є ДП «Київське лісове господарство». Межі та площа кварталу 1 Васильківського лісництва ДП «Київське лісове господарство» згідно з матеріалами лісовпорядкування 2014 року відповідає межам та площі згідно матеріалів лісовпорядкування за 2004 рік.

Згідно з листом архівного відділу Бучанської районної державної адміністрації від 08.06.2022 № 05-06/198 у документах архівного фонду «Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області» розпорядження про припинення права постійного користування чи про вилучення з постійного користування земельну ділянку лісового фонду в кварталі 1 виділ 18 Васильківського лісництва за 2008-2009 роки не виявлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірні земельні ділянки зареєстровані за ОСОБА_1 , а заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області позовних вимог про витребування спірних земельних ділянок не заявив, тому заявлені позовні вимоги є не ефективним способом захисту права.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Поняття земель лісогосподарського призначення наведене в статті 5 Лісового кодексу України, згідно з якою до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

Частиною 2 статті 5 Лісового кодексу України передбачено, що віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства. Тобто в порядку статті 20 Земельного кодексу України, частини 1 та 4 якої передбачають, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органі місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, проводиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Згідно із пункту 5 Розділу VII «Прикінцевих положень» Лісового кодексу України передбачено, що до здійснення державної реєстрації права постійного користування державних лісогосподарських підприємств земельними ділянками лісогосподарського призначення, що до набрання чинності цим Кодексом передані їм на такому праві, це право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів відмічає, що в матеріалах справи містяться належні докази на підтвердження того, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :01:018:0032 та :01:018:0031відносяться до земель лісогосподарського призначення.

У державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону (стаття 8 ЛК України).

До розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому пункту 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади (абзац перший пункту 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України).

Місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону (пункт 2 частини першої статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»).

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території: передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території; передають у власність, надають у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припиняють права користування ними (пункти 4, 5 частини першої статті 31 ЛК України).

Земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень (частини перша та друга статті 149 ЗК України).

Обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті (частина шоста статті 149 ЗК України).

Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті (частина п`ята статті 149 ЗК України).

Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу (частина дев`ята статті 149 ЗК України).

З огляду на наведене, вилучення для нелісогосподарських потреб і передання у власність спірних земельних ділянок державної власності, які віднесені до земель лісогосподарського призначення не належало до повноважень Крюківщинської сільської ради.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника, включаючи право володіння.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.

Тобто, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування у цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є саме забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Згідно правового висновку Великої палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, у разі якщо перехід права володіння на земельну ділянку є неможливим в силу закону, в такому випадку зайняття спірних земельних ділянок слід розглядати як не пов`язане з позбавлення володіння порушення права власності держави, у зв`язку з цим таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом.

Водночас, згідно частини першої та другої статті 84 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відповідно до закону.

Статтею 56 ЗК України встановлено, що землі лісового фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісового фонду загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Володіння приватними особами лісовими ділянками цілком можливе, оскільки вони можуть мати такі ділянки на праві власності. В силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок (якщо такі ознаки наявні) особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що земельна ділянка є лісовою земельною ділянкою. Це може свідчити про недобросовісність такої особи і впливати на вирішення спору, зокрема про витребування лісової земельної ділянки, але не може свідчити про неможливість володіння (законного чи незаконного) приватною особою такою земельною ділянкою.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.

Земельна ділянка з кадастровим номером :01:018:0017, яка в подальшому була поділена на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:018:0032 та :01:018:0031, вибула з володіння держави на підставі рішення Крюківщинської сільської ради, яка не мала повноважень на вилучення та передачу у власність цієї ділянки. Тому є підстави вважати, що така ділянка вибула з володіння власника поза його волею.

В даному випадку, належним способом захисту порушеного права власності є віндикаційний позов до кінцевого набувача.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, заявлені в цій справі позовні вимоги не відповідають належному способу захисту, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений виключно володільцем майна, яким держава, від імені якої був пред`явлений цей позов, вже не є.

Колегія суддів відмічає, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, та в такому випадку має бути заявлена вимога саме про витребування майна з чужого незаконного володіння, інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Заступника керівника Київської обласної прокуратури в апеляційні скарзі невірно трактує висновки Верховного Суду у справах, в яких розглядались подібні правовідносини. Зокрема, помилково посилається на висновки у справах, в яких предметом спору були земельні ділянки водного фонду, що надавало змогу захистити порушене право шляхом подачі негаторного позову.

Окрім того, необхідно зауважити, що заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області вже звертався в інтересах держави з позовними вимогами до ОСОБА_1 про витребування спірних земельних ділянок, однак таке звернення було здійснено в інтересах держави в особі державного підприємства «Київське лісове господарство», Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, а не в особі Бучанської районної державної адміністрації Київської області. В той же час, вказана обставина підтверджує, що заступнику керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області відомо про необхідність звернення саме з вимогами про витребування земельної ділянки задля захисту прав держави.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у позові, у зв`язку із невірно обраним позивачем способом захисту.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив наявні у справі докази та дав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга заступника керівника Київської обласної прокуратури підлягає залишенню без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 31 січня 2024 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

М. В. Мережко