КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/5660/22 Головуючий у І інстанції - Хромова О.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/5203/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

установив:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Новобудова» про визнання рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку та договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком недійсними, подану у межах розгляду цивільної справи №755/5660/22 за позовом ТОВ «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, повернуто відповідачу та роз`яснено про право звернення з вказаним позовом до Господарського суду м. Києва.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що спір, який є предметом розгляду даної справи, не є корпоративним чи таким, що виник з господарських правовідносин, оскільки пов`язаний з цивільними правовідносинами, які склались між фізичними особами - співвласниками багатоквартирного будинку та ТОВ «Новобудова», позивач за зустрічним позовом не є суб`єктом господарювання в розумінні ч.2 ст. 55 ГК України, а суб`єктний склад учасників даної справи відповідає положенням частини першої ст. 4 ЦПК України, у зв`язку із чим розгляд даної справи віднесено до юрисдикції загальних судів та має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Сторонами у даній справі є позивач за зустрічним позовом - фізична особа, власник квартири, тобто співвласник багатоквартирного будинку, та відповідач за зустрічним позовом - ТОВ «Новобудова», і спірні правовідносини не стосуються здійснення господарської діяльності останнього.

Суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31 березня 2021 року у справі №755/4488/19, оскільки правовідносини у цій справі та у справі, ухвала у якій оскаржується, не є подібними, оскільки спір у справі №755/4488/19 стосується захисту прав власників квартир у багатоквартирному будинку, як співвласників майна багатоквартирного будинку, порушених, на їх думку протиправним проведенням загальних зборів та вирішенням на них питань, які пов`язані з діяльністю та управлінням об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (ОСББ).

У даній же справі заявлені виключно вимоги цивільного характеру - визнання недійсними Протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 09 червня 2016 року, Протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 09 грудня 2019 року та Договору №14-Б від 28 лютого 2020 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеного між ТОВ «Новобудова» та співвласниками багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 .

Наголошує, що співвласники не створювали юридичну особу - об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, а правовідносини між співвласниками і ТОВ «Новобудова» регулюються ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Договір, який є колективним договором, укладений відповідачем за зустрічним позовом, ТОВ «Новобудова», і підписаний від імені співвласників, а, відповідно, і від імені позивача за зустрічним позовом, особами, які не мали повноважень на підписання Договору.

Оскільки в абз. 1 Договору стверджується, що ці особи діяли на підставі протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 09 грудня 2019 року та протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 09 червня 2016 року, виняткової важливості щодо предмета спору набуває дійсність рішень у протоколах, з огляду на те, що визнання недійсними рішень хоча б у одному з протоколів, тягне за собою визнання недійсним самого протоколу, та в свою чергу, визнання недійсним Договору, укладеного на підставі протоколу.

Зважаючи на викладене, враховуючи предмет, характер спору та суб`єктний склад його сторін, вважає, що спір у даній справі виник стосовно прав і обов`язків позивача за зустрічним позовом щодо користування та розпорядження спільним майном, як співвласника багатоквартирного будинку, тому має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з викладеного, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спір у даній справі є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності юридичної особи у зв`язку з укладенням спірного правочину, а отже таким, що підлягає розгляду за правилами господарського судочинства з огляду на те, що при вирішенні питання про повернення зустрічної позовної заяви суд не встановив суб`єктний склад сторін, зміст заявлених позовних вимог, предмет спору і характер спірних матеріальних правовідносин.

Просив суд, скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції,

На вказану апеляційну скаргу ТОВ «Новобудова» подало відзив, в обґрунтування якого зазначило, що заявлені в зустрічному позові вимоги відносяться до правовідносин, які не мають спільного предмета з первісним позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуг, що істотно розширює предмет доказування.

Вимоги за первісним та зустрічним позовом виникають із різних правовідносин.

Наголошує, що відповідач за первісним позовом не має жодних повноважень на представництво інтересів усіх співвласників будинку.

Наведе свідчить, про те що реалізуючи своє право відповідач за первісним позовом може порушити права інших співвласників, яких умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком влаштовують, та за які вони голосували.

Вказує, що з обставин, якими обґрунтовуються первісний та зустрічний позови убачається, що вони стосуються різних правових підстав, за характером правовідносин не поєднані між собою та не мають взаємовиключного змісту, а відтак їх сумісний розгляд є недоцільним.

Просило суд, апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору за зустрічним позовом є визнання недійсними укладеного договору щодо здійснення господарської діяльності юридичної особи та рішень загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку.

З огляду на те, що позивач є власником квартири в багатоквартирному будинку, а спір стосується захисту його прав, як співвласника майна багатоквартирного будинку, порушених, на його думку протиправним проведенням загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку та вирішенням на них питань, пов`язаних з визначення управителя будинку, обрання уповноважених осіб співвласників на укладення договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 , тому цей спір є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності юридичної особи у зв`язку з укладенням спірного правочину та відповідно оскарження оформлених протоколами рішень загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку, а отже підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Таким чином, виходячи із обґрунтування зустрічного позову, предмету спору та характеру спірних правових відносин, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки місцевому загальному суду не підвідомчі, так як відносяться до юрисдикції господарського суду, у зв`язку з чим зустрічний позов повернув відповідачу.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно з ч.1 та п.3 ч.2 ст.49 ЦПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Частиною 1 ст.193 ЦПК України визначено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ЦПК України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

За змістом вищезазначених норм процесуального права, умовами прийняття зустрічного позову є те, що зустрічна позовна заява повинна бути подана до суду в строк, встановлений ст.193 ЦПК України, а також доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів.

Доцільно їх розглядати в одному процесі тоді, коли це дозволить більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємини сторін, виключити винесення взаємосуперечливих або взаємовиключних судових рішень. І, навпаки, недоцільно розглядати ці вимоги сумісно тоді, коли це затягне розгляд справи, а вимоги повністю можуть бути розглянуті окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суд розглядає у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі дії є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Стаття 20 ГПК України відносить до кола справ, які підлягають розгляду в господарському суді, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

При визначенні підвідомчості (предметної та суб`єктної юрисдикції) справ, що виникають з корпоративних відносин, слід виходити з наступного.

За змістом ч.1 - 3 ст. 3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

Отже, господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 20 вересня 2006 року, виданим Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).

03 листопада 2022 року у даній справі №755/5660/22 ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ТОВ «Новобудова» про визнання недійсним договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.

За вимогами зустрічного позову відповідач просив визнати недійсним:

-протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку, проведених 09 червня 2016 року за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 ,

-протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку, проведених 09 грудня 2019 року за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 ;

-Договір №14-Б від 28 лютого 2020 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладений між ТОВ «Новобудова» та співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління.

За рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації.

Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання.

Відповідно до визначень, наведених у ст. 1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», управитель багатоквартирного будинку - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором зі співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб; управління багатоквартирним будинком - це вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», якщо функції з управління багатоквартирним будинком за рішенням загальних зборів об`єднання передано управителю, відносини з управління регулюються договором, укладеним між об`єднанням і управителем, умови якого повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ч.1 ст. 9 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками.

За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

За ч.1 ст. 10 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею.

Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.

Стаття 6 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», визначає права співвласників багатоквартирного будинку.

За змістом п. 1, 2 ч. 1 цієї статті співвласники багатоквартирного будинку мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників; брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника.

За змістом п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники зобов`язані забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; виконувати рішення зборів співвласників.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 906/1308/19, управління майном багатоквартирного будинку є правом (та, відповідно, обов`язком) власників приміщень у багатоквартирному будинку, яке може реалізовуватися та виконуватися ними через ОСББ, створене в цьому будинку, або шляхом передачі відповідних функцій (чи їх частини) управителю або асоціації.

Визначення порядку управління багатоквартирним будинком, тобто, вирішення питання про те, наділити цими функціями ОСББ, якщо таке створене в цьому будинку, чи передати відповідні функції (чи їх частину) управителю або асоціації, є невід`ємною складовою реалізації прав та виконання обов`язків багатоквартирного будинку щодо належного утримання та управління спільним майном, що здійснюється за їх безпосереднім волевиявленням.

Управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.

Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників (загальних зборів ОСББ) і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем.

Умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком повинні відповідати умовам типового договору затвердженого Кабінетом Міністрів України. Істотними умовами договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком є: перелік послуг; вимоги до якості послуг; права і обов`язки сторін; відповідальність сторін за порушення договору; ціна послуг; порядок оплати послуг; порядок і умови внесення змін до договору; строк дії договору, порядок і умови продовження дії та розірвання договору (частина перша-четверта статті 11 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Водночас відносини, що виникають у процесі надання послуг з управління багатоквартирним будинком, регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», згідно зі статтею 13 якого залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

За визначеннями, наведеними у ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору, а управитель багатоквартирного будинку - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Споживачами такої послуги може бути індивідуальний споживач (фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги), або колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору (ч. 1 статті 1, 9, п. 1 ч.2 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»).

За змістом ч. 1 ст. 15 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників.

Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

Тобто надання управителем послуг з управління будинком породжує права та обов`язки між співвласниками багатоквартирних будинків і виконавцем таких послуг.

У справі, що розглядається, ОСОБА_1 , як власник квартири в багатоквартирному будинку, оспорює Договір №14-Б про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 28 лютого 2020 року, що був укладений між ТОВ «Новобудова» та співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , та просить визнати недійсними протоколи зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , проведених 09 червня 2016 року та 09 грудня 2019 року, посилаючись на порушення його прав як співвласника майна багатоквартирного будинку.

З огляду на викладене, враховуючи предмет, характер спору та суб`єктний склад його сторін, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що цей спір є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності юридичної особи у зв`язку з укладенням спірного правочину та відповідно оскарження оформлених протоколами рішень загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку, а отже підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Таким чином, виходячи із обґрунтування зустрічного позову, предмету спору та характеру спірних правових відносин убачається, що заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки місцевому загальному суду не підвідомчі, так як відносяться до юрисдикції господарського суду.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про повернення зустрічного позову відповідачу.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, які судом правильно застосовані.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374,375,381,382-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба

Т.О. Писана