Справа № 347/497/21
Провадження № 2/347/23/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі :

Головуючої судді: Крилюк М.І.,

секретаря: Лазорик Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовом заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

мотивуючи тим, що 11.02.1989 вона одружилася із відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб зареєстровано відділом РАЦС Косівського райвиконкому Івано-Франківської області за актовим записом № 12. В шлюбі в них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Враховуючи брак коштів та фінансову нестабільність сім`ї під час шлюбу, вона змушена була тимчасово виїжджати за кордон на заробітки. За період перебування сторін у шлюбі вони здійснили істотні будівельно-ремонтні роботи в будинку матері ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , що в АДРЕСА_1 . Фактично повністю за її особисто зароблені кошти було здійснено прибудову з приміщенням кухні та ванною кімнатою у зазначеному господарстві.

У 2009 році позивачка виїхала за кордон та тривалий час перебувала у м. Касерта, провінція Кампанія, неподалік м. Неаполь, що в Італія, при цьому вона продовжували вести з чоловіком спільне господарство. Вона переказувала значні суми коштів своєму чоловіку ОСОБА_2 , та його матері, як для його утримання так і для забезпечення родини, здійснення будівельно- ремонтних робіт, придбання майна та влаштування побутових умов, інших потреб. Чоловік офіційно не був працевлаштований, проте займався зварювальними роботами та приймав трудову і організаційну участь у створенні і придбанні рухомого і нерухомого майна подружжя.

Надалі, перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_7 , за взаємним погодженням вони вирішили купити земельну ділянку із житловим будинком, будівлями і спорудами у АДРЕСА_2 , а також незавершений будівництвом двоповерховий житловий будинок. З цією метою позивачка здійснювала перерахунок грошових коштів ОСОБА_2 системами міжнародних грошових переказів та передавала із-за кордону ці кошти перевізниками. Частину коштів у сумі 8000 євро передавала для оплати за придбання землі, будівель і споруд син ОСОБА_3 . Станом на 2013 рік продавцю ОСОБА_8 , зареєстрованому у с. Рогатин Івано-Франківської області, мешканцю с. Рожнів Косівського району було передано і перераховано кошти у загальній сумі 25000 євро. Він надавав письмову розписку про отримання коштів, яку залишив собі ОСОБА_2 . Окрім житлового будинку, господарських будівель та споруд у господарстві також знаходився недобудований двоповерховий житловий будинок, який також був проданий із обладнанням та будівельними матеріалами. Чоловік мав оформити передачу права власності як подароване чи куплене майно з частками по для кожного з подружжя. Літом 2013 року ОСОБА_2 повідомив її про придбання житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також незавершеним будівництвом житловим будинком, що знаходиться по адресу АДРЕСА_2 . Документів щодо набуття права власності їй не надсилав. На той час вона перебувала за кордоном і всі нотаріальні дії здійснював чоловік. Фактично майже вся вартість придбаної нерухомості і недобудованого будинку була оплачена позивачкою особисто за сприяння сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який певний час перебував за кордоном у Італії, де також працював.

Після придбання нерухомості у с. Рожнів за погодженням і проханням ОСОБА_2 позивачкою здійснювалися грошові перерахунки майстру ОСОБА_9 для встановлення вікон у недобудованому будинку в с. Рожнів. Металопластикові вікна та профілі були придбані восени 2016 року та встановлені до кінця цього року. Продавець і встановлювач цих вікон - ОСОБА_10 . За їх встановлення здійснено три грошові перекази із за кордону нею та сином ОСОБА_11 у сумах 750 євро, 970 євро та 30 євро. Останній перерахунок за встановлення та монтування металопластикових конструкцій позивачкою здійснено 20.09.2016 року. Саме вона у ключовій і переважній мірі своєю грошовою і організаційною участю сприяла набуттю цього майна.

Земельна ділянка, житловий будинок, господарські будівлі і споруди, незавершений будівництвом будинок у АДРЕСА_2 є спільно набутим майном подружжя.

У липні 2018 року, відповідач в справі під час телефонної розмови з нею повідомив, що вони офіційно розлучені за рішенням суду, про що їй до цього часу не було відомо.

Відповідно до отриманої Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 200876352 від 19.02.2020 за відповідачем в справі ОСОБА_2 у АДРЕСА_2 на праві власності із часткою 1/1 зареєстровано земельну ділянку під кадастровим номером :02:002:0326, площею 0,1532 га, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також житловий будинок, сарай, стодолу, стайню, вбиральню, криницю, огорожу за цією ж адресою. Підставами для набуття права власності стали договори купівлі - продажу за Реєстровими номерами 681 та 682 від 14.06.2013.

Тобто відповідач зареєстрував за собою на праві власності на нерухоме майно без визначення належної їй частки, що є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя.

Вважає, що до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя та поділу належить наступне майно: незавершений будівництвом житловий будинок та будівельні матеріали застосовані для його будівництва, що в АДРЕСА_2 ; земельна ділянка під кадастровим номером :02:002:0326, площею 0,1532 га, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, по АДРЕСА_2 ; житловий будинок А, загальною площею - 31.3 кв. м., житловою площею - 17.1 кв. м., сарай,Б; стодола,В; стайня,Г; вбиральня,Д; криниця,№1; огорожа №2-3, що розташований на земельній ділянці під кадастровим номером :02:002:0326, по АДРЕСА_2 .

Оскільки вони із відповідачем не дійшли спільної згоди про розподіл спільно нажитого майна, то такий спір підлягає розгляду в судовому порядку.

Представником позивачки адвокатом Козар Т.В. подано 17.02.2022 року заяву про зміну та уточнення позовних вимог, а саме просить поновити ОСОБА_1 , строк звернення до суду із позовом до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя. Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на частку будинковолодіння, які розміщені на земельній ділянці під кадастровим номером :02:002:0326, що АДРЕСА_2 . Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на частку незавершеного будівництвом житлового будинку зі ступінню будівельної готовності 60 %, що знаходиться на земельній ділянці під кадастровим номером :02:002:0326 по АДРЕСА_2 . Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя, право власності на частку земельної ділянки під кадастровим номером :02:002:0326, площею 0,1532 га., за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що по АДРЕСА_2 . Виділити ОСОБА_1 із земельної ділянки під кадастровим номером :02:002:0326, загальною площею 0,1532 га., на праві власності земельну ділянку площею 305 кв. м. відповідно до варіанту № 1 додатку № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи за № 23/12/21 від 23.12.2021 для співвласника № НОМЕР_1 , а іншу частину земельної ділянки загальною площею 922 кв.м. залишити у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з частками для кожного.

В судове засідання позивачка, ОСОБА_1 та її представник адвокат Козар Т.В. не з`явились. Адвокатом Козар Т.В. подано заяву про розгляд справи без його участі. Вимоги позову підтримує та просить задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Від представника відповідача, адвоката Андрусяк Г.В. подано заяву про розгляд справи без її участі, просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

Відповідачем в справі ОСОБА_2 02.06.2021 року подано суду письмовий відзив (а.с.73-77 т.1) за вимогами якого останній просить відмовити позивачці в поновлення строку звернення до суду про поділ спільного майна та відмовити в позові.

Суд вивчивши матеріали справи вважає вимоги позову ОСОБА_1 такими, що підлягають до часткового задоволення виходячи із наступного:

Як встановлено в судовому засіданні, сторони в справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 11.02.1989 року, у відділі ЗАГСу Косівського райвиконкому Івано-Франківської області, актовий запис № 12, підтвердженням чого є свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.22 т.1).

Як зазначає позивачка в поданій на розгляд суду позовній заяві, в шлюбі в них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15.10.2015 року, (а.с.23т.1 ) постановленим в справі за позовом ОСОБА_2 вирішено шлюб зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 11.02.1989 року у відділі ЗАГСу Косівського райвиконкому Івано-Франківської області, за актовим записом №12 - розірвати. При оформленні розірвання шлюбу в органах РАЦСу Косівського районного управління юстиції залишити відповідачці прізвище « ОСОБА_12 ». Справу розглянуто в порядку заочного провадження , за відсутності відповідачки ОСОБА_1 .

Із долучених позивачкою до матеріалів справи письмових доказів вбачається , що за час спільного проживання та перебування в шлюбі, сторонами в справі, колишнім подружжям набуто нерухоме майно, яке підлягає розподілу, як спільна сумісна власність подружжя, а саме : відповідно до договору купівлі-продажу від 14.06.2013 року (а.с. 24 т.1) ОСОБА_8 продав а ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 купив (прийняв у власність) житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами , що знаходиться в АДРЕСА_3

Відповідно до правовстановлюючого документа відчужуваний житловий будинок дерев`яний, житловою площею 17,1 кв.м., загальною площею 31,3 кв.м., позначений в плані літерою А та господарські будівлі і споруди : сарай - Б; стодола- В; стайня -Г; вбиральня-Д; криниця,№1; огорожа №2-3. Житловий будинок знаходиться на земельній ділянці під кадастровим номером :02:002:0326, по АДРЕСА_2 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 200876352 від 19.02.2020 року (а.с.25-27) підтверджено, що за ОСОБА_2 , відповідачем в цій справі, зареєстровано за реєстраційним номером 6 об`єкт нерухомого майна: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами , що в АДРЕСА_2 та земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0326 , реєстраційний номер 6, цільове призначення :для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1532 га .

Власником вказаних об`єктів нерухомого майна являється в розмірі часток - 1 , тобто в цілому ОСОБА_2 , відповідач в цій справі.

Зазначене нерухоме майно набуто за часе перебування сторін в справі в зареєстрованому шлюбі а відтак слід визнати спільною сумісною власністю подружжя та таким, що підлягає розподілу в рівних частинах, тобто по частці кожному.

Наведені позивачкою вищевказані факти, не спростовано відповідачем а тому суд вважає підставною вимогу позивачки на її право на частину вказаних об`єктів нерухомості.

Відповідачем в справі ОСОБА_2 02.06.2021 року в поданому суду письмовому відзиві (а.с.73-77 т.1) визнається факт придбання ним в період перебування в шлюбі із позивачкою об`єктів нерухомого майна на частині яких претендує остання.

Відповідно до вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно зі ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ч. 1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А в силу вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази , які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи , які входять до предмета доказування.

Виходячи із приписів ст.60 СК України, факт реєстрації шлюбу в державних органах РАЦС тягне за собою встановлення презумпції виникнення спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час дії зареєстрованого шлюбу. Дана презумпція може бути спростована законом або договором.

Відповідно до п.п. 23, 24 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно з`ясовувати, коли саме сторони припинили ведення спільного господарства, обсяг спільного майна, нажитого на час припинення ведення спільного господарства, джерела придбання цього майна, наявність боргів подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Згідно зі ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

На підставі долучених до матеріалів справи доказів періодом перебування сторін в шлюбі є саме період із 11.02.1989 року по 15.10.2015 року.

У відповідності до п.1 ст. 70 СК України вбачається, що у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними , якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором . Окрім того як передбачено п.3 ст.368 ЦК України , майно , набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю п.2 ст. 372 ЦК України передбачено , що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

При поділі майна суд виходить із того, що діючий кодекс передбачає, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст.65 СК України) .

Таким чином судом встановлено, що до майна, яке є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, відноситься:зареєстрований за реєстраційним номером 6 об`єкт нерухомого майна: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами , що в АДРЕСА_2 та земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0326 , реєстраційний номер 6, цільове призначення :для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1532 га .

При поділі майна суд виходить із того, що діючий кодекс передбачає, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи №23/12/21 від 23.12.2021 року (а.с.103-133) визначено , що вартість житлового будинку загальною площею 31,3 кв.м. господарських будівель та споруд (домоволодіння) по АДРЕСА_2 , які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0326 становить 355 104,00 грн .

Оскільки загальна площа загальна площа будинку недостатня для облаштуванням в частинах будинку окремих ізольованих, як мінімум однокімнатних квартир для кожного співвласника тому, розділити житловий будинок загальною площею 31,3 кв.м. житловою площею 17,1 кв.м. по АДРЕСА_2 відповідно до часток співвласників (1/2 та 1/2) та вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва технічно неможливо.

Також у дослідницькій частині висновку розроблено два варіанта поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0326, площею 0,1532 га в частках 1/2 та 1/2. Представником позивача, адвокатом Козар Т.В. подано додаткову заяву в якій просить взяти до уваги перший запропонований експертом варіант розподілу земельної ділянки між колишнім подружжям по частині кожному. Заяв та клопотань від відповідача та його представника до суду не поступало.

Таким чином суд вважає за доцільне визнати спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нерухоме майно, що складається із : житлового будинку, сарая, стодоли, стайні, вбиральні, криниці, огорожі, що по АДРЕСА_2 а також земельної ділянки площею 0,1532 га під кадастровим номером :02:002:0326, що по АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд .

В порядку розподілу майна кошнього подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_2 , та за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 право власності кожного по частині на житловий будинок загальною площею 31, 3 кв. м., сараю, стодоли, стайні, вбиральні, криниці, огорожі, які розміщені на земельній ділянці під кадастровим номером :02:002:0326, що АДРЕСА_2 .

В порядку розподілу майна кошнього подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_2 , та за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 право власності кожного по частині на земельну ділянку під кадастровим номером :02:002:0326, площею 0,1532 га., за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що по АДРЕСА_2 .

Виділити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , із земельної ділянки під кадастровим номером :02:002:0326, загальною площею 0,1532 га., на праві власності земельну ділянку площею 305 кв. м. відповідно до варіанту № 1 додатку № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи за № 23/12/21 від 23.12.2021 для співвласника № НОМЕР_1 , а іншу частину земельної ділянки загальною площею 922 кв.м. залишити у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з рівними частками по для кожного.

Виділити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_3 із земельної ділянки під кадастровим номером :02:002:0326, загальною площею 0,1532 га., на праві власності земельну ділянку площею 305 кв. м. відповідно до варіанту № 1 додатку № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи за № 23/12/21 від 23.12.2021 для співвласника № НОМЕР_4 , а іншу частину земельної ділянки загальною площею 922 кв.м. залишити у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з рівними частками по для кожного.

Що стосується заявленої позовної вимоги позивачки в частині ввизнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на частку незавершеного будівництвом житлового будинку зі ступінню будівельної готовності 60 %, що знаходиться на земельній ділянці під кадастровим номером :02:002:0326 по АДРЕСА_2 , то така до задоволення не підлягає виходячи із наступного:

Позивачкою в справі та її представником не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження факту набуття колишнім подружжям незавершеного будівництвом житлового будинку зі ступінню будівельної готовності 60 %, що знаходиться на земельній ділянці під кадастровим номером :02:002:0326 по АДРЕСА_2 .

Висновком судової будівельно-технічної експертизи №23/12/21 від 23.12.2021 року (а.с.103-133) встановлено, що ступінь будівельної готовності незавершеного будівництвом житлового будинку, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0326, площею 0,1532 га, по АДРЕСА_2 - становить 60% . Вартість незавершеного будівництвом житлового будинку готовністю 60% в сучасних цінах станом на час складання висновку становить: 933 158,00 грн. (дев`ятсот тридцять три тисячі сто п`ятдесят вісім гривень). При будівництві незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_2 будівельних норм дотримано.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ст. 190 цього Кодексу).

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положеньстатті 181 ЦК Україниналежать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1ст. 182 ЦК України).

Згідно зіст. 328 ЦК Україниправо власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Набуття права власності на об`єкти незавершеного будівництва визначено устатті 331 ЦК України. За змістом частини другої цієї статтіправо власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У частині 1статті 376 ЦК Українивизначено поняття самочинного будівництва. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга зазначеної статті).

Інструкція щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18 червня 2007 року № 55, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за № 774/14041 (яка була чинною на час ухвалення рішення судом першої інстанції), визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна.

Згідно з пунктом 2.3 зазначеної Інструкції не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Висновок про те, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу зробив Верховний Суд у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/17, від 15 квітня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц, від 03 червня 2020 року у справі № 722/1882/16-ц, від 16 березня 2021 року у справі № 562/542/19, від 15 листопада 2021 року у справі № 279/790/18, від 17 листопада 2021 року у справі № 182/4522/19, від 16 лютого 2022 року у справі № 495/6053/19, від 09 березня 2023 року у справі № 127/28862/21.

Послідовна і судова практика Великої Палати Верховного Суду стосовно висновку про те, що особа не набуває права власності на самочинне будівництво (постанови від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 та від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17.

Відповідно до вимог ст.ст. 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.

Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.

Аналогічні висновки зробив Верховний Суд України у постановах від 18 листопада 2015 року справі № 6-388цс15, від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15 та від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15, а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2023 року у справі «511/2303/19.

Станом на час набуття відповідачем права власності на спірний об`єкт незавершеного будівництва, порядок та умови надання дозволу на виконання будівельних робіт з нового будівництва, розширення, реконструкції, технічного переоснащення, реставрації та капітального ремонту об`єктів був визначений Положенням про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затверджений наказом Держбуду від 05 грудня 2000 року №273.

Відповідно до п. 1.1 вказаного Положення дозвіл на виконання будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації та капітального ремонту будинків, споруд та інших об`єктів, розширення і технічного переоснащення (далі - роботи з будівництва) є документом, що посвідчує право забудовника (замовника) та генерального підрядника на виконання будівельних робіт, у відповідності до затвердженої проектної документації, підключення до інженерних мереж та споруд та надає право відповідним службам на видачу ордера на проведення земляних робіт.

Крім того, частиною 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено заборону на експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію (частина 8статті 39 цього Закону.

Отже, відсутність дозволу на будівництво (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), проекту чи будівельного паспорта (схеми намірів забудови) або порушення умов, передбачених у цих документах, зумовлює визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першоїстатті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина 2статті 376 ЦК України).

Крім того, за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи, експертом Худак М. встановлено, що оскільки для проведення дослідження експерту не була надана проектна документація та будівельний паспорт на об`єкт будівництва, у матеріалах справи відсутні відомості про зазначені документи, визначити чи відповідає об`єкт будівництва проектній документації та будівельному паспорту на об`єкт будівництва - неможливо.

Таким чином, з огляду на те, що спірне незавершене будівництвом домоволодіння є самочинно збудованим, а тому правих підстав його поділу між сторонами та визнання на це майно права власності в судовому порядку суд не вбачає.

Суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію, проте таких вимог позивачкою не заявлялося.

Заява відповідача та його представника адвоката Андрусяк Г.В. із клопотанням про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності, та відмову в позові з цих підстав, не підлягає до задоволення виходячи із наступного :

судом встановлено, що фактично сторони перебували в зареєстрованому шлюбі із 11.02.1989 року по 15.10.2015 року.

Шлюб між сторонами в справі було розірвано рішення Косівського районного суду від 15.10.2015 року (а.с.23) за позовом ОСОБА_13 , відповідача в цій справі та постановленого і порядку заочного провадження, тобто у відсутності ОСОБА_1 .

Відомості про те, що ОСОБА_1 було відомо про прийняття судом рішення про розірвання шлюбу до матеріалів справи не надано.

За вимогами ст. 72 CK України передбачено, що позовна давність за вимогами до вимог про поділ майна встановлюється в три роки після розірвання шлюбу. Позивачка в справі посилається на той факт, що про розірвання шлюбу вона довідалась у липні 2018 року. Сам факт розірвання шлюбу не порушив її право власності щодо майна, яке є спільно набутим у шлюбі і режим якого не припинений із розірванням шлюбу. Однак 19.02.2020 року із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 200876352 позивачка дізналася про реєстрацію права власності на нерухоме майно з часткою 1/1 виключно за ОСОБА_2 всупереч попередньої домовленості між ними. Зазначену інформаційну довідку на її прохання видано на замовлення сина ОСОБА_3 , який в той час перебував в Україні. Це порушує її право власності і житлові права, може порушити її права у разі одноосібної реалізації відповідачем спільного майна подружжя після спливу трьох років з дати їх розлучення. Попередньо вона не могла дізнатися про порушення свого права власності так як постійно перебувала за кордоном, задовго до дати розлучення і відповідних документів не отримувала. На даний час позивачка обгрунтовано вважає, що її права співвласника порушені, порушено її житлові права і вона бажає реалізувати намір щодо поділу спільного сумісного майна подружжя. Таким чином підставним і таким, що підлягає до задоволення є клопотання останньої про поновлення строку звернення до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя через поважність пропуску такого строку.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами у порядку визначеному ст.141 ЦПК України.

Таким чином суд вважає за доцільне стягнути із відповідача в користь позивачки понесені судові витрати в загальному розмірі 6500 грн (шість тисяч п`ятсот гривень) , що складаються із 3000 грн витрат по оплаті судового збору та 3 500 грн , як частину) витрат по оплаті за проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Що стосується витрат на правничу допомогу, то такі витрати понесли обидві сторони та не підлягають до відшкодування.

На підставі наведеного, ст. ст. 57, 60, 71 СК України, ст.ст. 368-372 ЦК України, ст.120 ЗК України, керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд , -

В и р і ш и в :

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Позов задоволити частково.

Визнати спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нерухоме майно, що складається із : житлового будинку, сарая, стодоли, стайні, вбиральні, криниці, огорожі, що по АДРЕСА_2 а також земельної ділянки площею 0,1532 га під кадастровим номером :02:002:0326, що по АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд .

В порядку розподілу майна кошнього подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_2 , та за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 право власності кожного по частині на житловий будинок загальною площею 31, 3 кв. м., сараю, стодоли, стайні, вбиральні, криниці, огорожі, які розміщені на земельній ділянці під кадастровим номером :02:002:0326, що АДРЕСА_2 .

В порядку розподілу майна кошнього подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_2 , та за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 право власності кожного по частині на земельну ділянку під кадастровим номером :02:002:0326, площею 0,1532 га., за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що по АДРЕСА_2 .

Виділити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , із земельної ділянки під кадастровим номером :02:002:0326, загальною площею 0,1532 га., на праві власності земельну ділянку площею 305 кв. м. відповідно до варіанту № 1 додатку № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи за № 23/12/21 від 23.12.2021 для співвласника № НОМЕР_1 , а іншу частину земельної ділянки загальною площею 922 кв.м. залишити у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з рівними частками по для кожного.

Виділити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_3 із земельної ділянки під кадастровим номером :02:002:0326, загальною площею 0,1532 га., на праві власності земельну ділянку площею 305 кв. м. відповідно до варіанту № 1 додатку № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи за № 23/12/21 від 23.12.2021 для співвласника № НОМЕР_4 , а іншу частину земельної ділянки загальною площею 922 кв.м. залишити у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з рівними частками по для кожного.

В задоволенні решта вимог позову ОСОБА_1 про розподіл нерухомого подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_3 жителя АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 понесені судові витрати в загальному розмірі 6500 грн (шість тисяч п`ятсот гривень) , що складаються із 3000 грн витрат по оплаті судового збору та 3 500 грн витрат по оплаті за проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя: М.І. Крилюк