У х в а л а

10 січня 2024 року

м. Київ

Справа № 243/666/23

Провадження № 14-176зц23

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Мартєва С. Ю.,

суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Пількова К. М., Погрібного С. О., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А., Шевцової Н. В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИЛА:

У січні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 29 995,22 грн заборгованості, у тому числі: 13 751,00 грн боргу за тілом кредиту; 15 194,29 грн за відсотками; 1 049,93 грн за комісією.

Рішенням від 18 травня 2023 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року, позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 29 995,22 грн заборгованості за кредитним договором від 17 серпня 2020 року № 2842683, а також вирішив питання про розподіл судових витрат.

На рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 через Електронний суд подав касаційну скаргу до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою від 24 жовтня 2023 року Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду відмовив у відкритті касаційного провадження.

Мотивував ухвалу тим, що справа є малозначною, а ОСОБА_1 не навів обґрунтованих підстав для перегляду малозначної справи, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 через Електронний суд надіслав до Великої Палати Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року і просив ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у позові.

Касаційну скаргу мотивував тим, що Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду відмовляючи у відкритті касаційного провадження не дослідив порушення процесуальних прав заявника, які допущені судами першої та апеляційної інстанції, а також його права на участь у судових засіданнях під час розгляду справи.

Велика Палата Верхового Суду вважає, що у прийнятті касаційної скарги необхідно відмовити та повернути її ОСОБА_1 .

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine), заяви № 29458/04 і № 29465/04, § 24).

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Конституції України).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Чинний процесуальний закон не передбачає інституту перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень після їх перегляду в касаційному порядку, як це було визначено в розділі V глави 3 ЦПК України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року.

Отже, після постановлення 24 жовтня 2023 року Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду ухвали у Великої Палати Верховного Суду немає підстав для прийняття та розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій із прийняттям нового рішення у справі.

Тобто в цій справі Велика Палата Верховного Суду не є судом, встановленим законом, для такого розгляду.

Вичерпний перелік підстав для передання справи до Великої Палати Верховного Суду встановлює стаття 403 ЦПК України. Питання про таке передання згідно зі статтями 403 і 404 цього Кодексу вирішує тільки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду. Велика Палата Верховного Суду позбавлена можливості самостійно вирішити питання про передання справи собі на розгляд, а Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду справуна розгляд Великої Палати Верховного Суду не передавав.

За відсутності юридичної підстави для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 у її прийнятті слід відмовити та повернути її заявнику.

Така відмова не порушує право позивача на доступ до суду, оскільки право сторони на касаційне оскарження реалізовано раніше.

З огляду на практику ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

«Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоб порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

Згідно з практикою ЄСПЛ юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи.

Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (див. mutatis mutandis рішення від 9 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, § 53).

Звернення до Великої Палати Верховного Суду з проханням про перегляд судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій фактично спрямоване на проведення нового розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду за відсутності для цього визначеної процесуальним законом підстави.

Цей перегляд є неможливим, оскільки ставить під сумнів гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції принцип остаточності судового рішення (res judicata).

Керуючись статтями 388, 403, 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА :

1. Відмовити у прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року у

справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

2. Касаційну скаргу та додані матеріали повернути ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С. Ю. Мартєв

Судді О. О. Банасько М. В. Мазур

О. Л. Булейко К. М. Пільков

І. А. Воробйова С. О. Погрібний

М. І. Гриців О. В. Ступак

Ж. М. Єленіна І. В. Ткач

Л. Ю. Кишакевич О. С. Ткачук

В. В. Король В. Ю. Уркевич

С. І. Кравченко Є. А. Усенко

О. В. Кривенда Н. В. Шевцова