ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/209/22Головуючий у 1-й інстанції Марциновська І.В.
Провадження № 22-ц/817/31/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

секретар - Дідух М.Є.

з участю ОСОБА_1 та її представника - адвоката Донця Ю.Б., представника ОСОБА_2 - адвоката Матуса Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Донець Юрій Борисович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 серпня 2023 року, ухвалене суддею Марциновською І.В., повний текст якого складено 11 серпня 2023 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, визнання майна об`єктами спільної сумісної власності, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору дарування, визнання права власності на 1/2 частину квартири та стягнення безпідставно отриманих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з вказаним позовом.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що у вересні-жовтні 2009 року познайомилась з ОСОБА_3 , між ними виникли взаємні почуття, вони підтримували стосунки, спілкувались. З початку 2011 року за пропозицією ОСОБА_3 вони почали проживати разом у його будинку в АДРЕСА_1 і проживали однією сім"єю аж до моменту його трагічної смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , вели спільне господарство, придбавали майно за спільні кошти, мали взаємні права і обов"язки, спільно здійснювали господарську діяльність у ресторані-колибі "ІНФОРМАЦІЯ_4". 12 липня 2011 року ОСОБА_3 видав на ім"я позивачки довіреність на право користування та розпорядження автомобілем TOYOTA CAMRY, 2007 р.в. У жовтні 2011 року вони разом перебували у США. 29 жовтня 2011 року позивачка та ОСОБА_3 пройшли Святе Таїнство вінчання. Протягом 2014 - 2018 років вони неодноразово разом подорожували та відпочивали за межами України. У 2016 році спільно придбали собаку. З червня 2017 року позивачка почала працювати адміністратором у належному ОСОБА_3 барі-колибі "ІНФОРМАЦІЯ_4", у серпні 2017 року ОСОБА_3 видав на її ім"я довіреність з правом відкриття та розпорядження рахунками, з правом розпорядчого підпису на банківських документах та отримання коштів. У січні 2019 року ОСОБА_3 подарував їй транспортний засіб TOYOTA Land Cruiser. Позивачка особисто займалась похованням ОСОБА_3 . У повідомленнях в місцевих ЗМІ про смерть ОСОБА_3 повідомлялося про те, що мертвим ОСОБА_3 знайшла його дружина ОСОБА_5 .

Крім цього, про спільне їх проживання однією сім"єю свідчать численні фото та відеодокази.

Враховуючи, що з 17.10.2002 року по 05.04.2016 року ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , позивачка також перебувала в іншому зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 з 10.08.2009 року по 18.02.2014 року, тому просила встановити факт її проживання однією сім"єю з ОСОБА_3 з 05.04.2016 року до моменту його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За період спільного проживання з ОСОБА_3 за спільні кошти було придбано квартиру АДРЕСА_2 та транспортний засіб Fiat Doblo, тому просила визнати це майно спільною сумісною власністю позивачки та ОСОБА_3 .

Про існування квартири позивачка дізналася після смерті ОСОБА_3 із засобів масової інформації. Виявилось, що ОСОБА_3 у 2018 році придбав квартиру на підставі договору купівлі-продажу і в цей же день подарував її відповідачці. ОСОБА_3 вчинив цей правочин без згоди позивачки. Тому просила визнати недійсним договір дарування квартири від 10.09.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину вказаної квартири та витребувати з чужого незаконного володіння відповідачки 1/2 частину спірної квартири.

Крім цього, транспортний засіб Fiat Doblo був відчужений відповідачкою після смерті ОСОБА_3 , тому просила стягнути з ОСОБА_2 85187,50 грн безпідставно отриманих коштів, що складає вартість вартість 1/2 частини вказаного автомобіля.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 серпня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, визнання майна об`єктами спільної сумісної власності, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору дарування, визнання права власності на 1/2 частину квартири та стягнення безпідставно отриманих коштів - відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Донець Ю.Б. в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Зазначає, що судом неповно з"ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також судом неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного та необгрунтованого рішення.

Вказує наступні аргументи на спростування висновків суду.

1) Щодо фото та відеодоказів - позивач визнає можливі недоліки у розміщенні фото та відео доказів у папках по роках у зв"язку з їх великим об"ємом, однак це не означає, що неможливо підтвердити фіксацію подій саме за період з 4 квітня 2016 року по 21 січня 2019 року. По фото навіть неозброєним оком видно як дорослішають обличчя позивачки та ОСОБА_3 . Фото та відеодокази свідчать про існування між ними відносин ще задовго до 15.04.2016 року, причому не романтичних, як вказав суд, а саме відносин, притаманних подружжю. Аналізуючи фото та відеодокази, суд повинен був не тільки впевнитись чи на фото присутні позивач і ОСОБА_3 , а також проаналізувати їх емоції, обстановку, місце, відношення один до одного, зміст розмов на відео, який багато про що говорить. Суд зверхньо поставився до аналізу фото та відеодоказів. Комплексний аналіз фото та відеодоказів свідчить саме про сімейні стосунки, а не романтичні.

2) Щодо показань свідків - суд проявив упередженість до показань свідків позивача. В той же час, показання свідків відповідачки суд не оцінює критично. Якщо проаналізувати показання свідків відповідача і позивача, то неозброєними оком вбачається щирість свідків з боку позивача та штучність показань свідків з боку відповідача. Усі показання свідків відповідача є однаковими за змістом і направленістю, видно, що ними заготовлені стандартні фрази, усі вони як один вказували, що у ОСОБА_3 було багато різних жінок, а обстановка у його помешканні свідчила, що він проживає сам. Однак, після додатково поставлених запитань свідкам вони згадали позивачку як особу, з якою у ОСОБА_3 були найбільш романтичні стосунки у порівнянні з іншими жінками. Свідки почали плутатись у показаннях, було видно, що їх не готували до такого розвитку подій. Суд не міг цього не помітити, однак у рішенні суду такі обставини не знайшли жодного відображення. Показання деяких свідків, зокрема, ОСОБА_8 , повністю підтверджуються фото та відеодоказами.

3) Пояснення позивача не можна назвати суперечливими, вона послідовна у їх наданні. Приймаючи участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позивачка дуже хвилювалась, вона хотіла повідомити суду багато інформації, у зв"язку з чим її виступ був емоційним та дещо сумбурним. Позивач продовжує послідовно стверджувати, що їй не було відомо про придбання квартири. ОСОБА_3 казав їй, що вийшовши заміж, донька бажала щось коштовне, а тому він вирішив здійснити бажання доньки. Однак, позивачці не було відомо до кінця про їх стосунки, тому вона не ставила зайвих запитань.

4) Відхиляючи свідоцтво про вінчання, суд оперував не джерелами права, а інформацією з інтернету, яку визнав церковними канонами. Такий мотив є неприпустимим. Суд не врахував правові позиції Верховного суду щодо належної оцінки церковного шлюбного обряду вінчання.

5) Суд безпідставно не врахував довідку №538 від 12.02.2019 року Великоберезовицької селищної ради, оскільки жодним нормативно-правовим актом не встановлена залежність дійсності вказаної довідки від виклику у якості свідків осіб, які підтвердили певні факти в акті опитування. Окрім цього, з акту опитування від 31.01.2019 року не вбачається, що факт проживання позивача з ОСОБА_3 встановлений зі слів позивача, сусіди особисто були свідками обставин, що зазначені в акті, самостійно заповнювали свої паспортні дані в ньому та підписували його.

6) Суд безпідставно не взяв до уваги документи, що свідчать про придбання позивачкою ліжка та доставку його на адресу спільного проживання з ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 .

7) Також суд безпідставно не прийняв до уваги в якості доказу договір про централізовану охорону майна від 31.07.2018 року. Цей договір дійсно не підписаний ОСОБА_3 , однак це не свідчить про його нікчемність. Підпис ОСОБА_3 є в іншому примірнику договору, який знаходився в Управління поліції охорони в Тернопільській області, яке підтвердило факт укладення такого договору. Та обставина, що примірник договору надала позивачка, свідчить про те, що вона мала та має вільний доступ до документів ОСОБА_3 , що свідчить про виняткову довіру з його боку, а це очевидно неможливо при звичайних романтичних стосунках.

8) Суд помилково не врахував запрошення на весілля 3.05.2014 року. Ідентифікація осіб при оцінці такого доказу не потрібна, він оцінюється у сукупності з іншими доказами.

9) Щодо участі позивачки у похованні ОСОБА_3 , суд оцінив товарний чек на поховання як доказ тривало-романтичних стосунків. Суд вчергове некритично поставився до показань свідків відповідача, які були суперечливим, зокрема спочатку свідки вказували, що позивачка не брала участі у похованні, а потім визнали, що таки приймала. Позивачка вказувала, що участь у похованні ОСОБА_3 приймали й інші його родичі, однак сам факт безпосередньої участі позивачки у похованні та його вплив на встановлення факту проживання однією сім"єю повинен був бути оцінений судом під іншим кутом.

10) Щодо доходів позивачки - вона надала суду докази отримання доходів як у 2018 році, так і раніше, а цього відповідно до правових висновків Верховного суду достатньо для підтвердження участі у спільному бюджеті та витратах. Суд не надав оцінки деклараціям про доходи позивача в США, в яких зазначено не тільки розмір її доходів, але і вказано про те, що ОСОБА_9 є чоловіком позивачки.

Суд не врахував правових позицій Верховного Суду у справах №554/8023/15-ц (постанова від 03.07.2019 року), № 587/302/16 (постанова від 17.10.2018 року), №359/9695/17 (постанова від 28.04.2022 року), №209/3854/19 (постанова від 5.10.2020 року), Великої Палати Верховного Суду у справі №129/1033/13-ц (постанова від 18.03.2020 року) та ряд інших.

Позивачка надала суду достатньо різносторонніх доказів, які сукупно свідчать про доведеність факту її проживання однією сім"єю разом із ОСОБА_3 , ведення спільного господарства, спільного сімейного бюджету, незалежно від того, хто скільки заробляв. На численних відеодоказах зафіксована поведінка ОСОБА_3 по відношенню до позивачки та її родини, що не залишає сумніві у тому, що ОСОБА_3 відносився до позивачки саме як до дружини, приймав активну участь у житті її родини.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника - адвоката Донця Ю.Б., які підтримали доводи апеляційної скарги, представника ОСОБА_2 - адвоката Матуса Т.А., який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд прийшов до висновку, що позивачкою доведено факт наявності між нею та ОСОБА_3 тривалих романтичних відносин, під час яких останні спільно відпочивали, їздили у туристичні подорожі, а також відвідували рідних та друзів під час сімейних свят. Разом з тим, позивач не надала належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження постійного спільного проживання з ОСОБА_3 , ведення з ним спільного побуту, господарства, наявність єдиного та спільного бюджету, придбання майна для спільних потреб, наявність спільних прав та обов`язків, що притаманні членам сім`ї, зокрема подружжю.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками.

Обставини справи.

ОСОБА_1 з 10.08.2009 року по 18.02.2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області України, та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим відділом ДРАЦС реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції 18.02.2014 року.

ОСОБА_3 30 вересня 2002 року розірвав шлюб з ОСОБА_10 .

З 17 жовтня 2002 року по 16 березня 2016 року ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_3 , виданим 17 жовтня 2002 року Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16 березня 2016 року у справі №607/418/16-ц.

Як вбачається з довідки №57 від 23.09.2011 року, виданої архієпископом Хмельницьким і Кам`янець-Подільським УПЦ КП, знято церковне благословення з Таїнства Шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 . Дозволяється другий шлюб.

Відповідно до Свідоцтва про вінчання, 29.10.2011 року в храмі Св.Дмитрія Солунського с.Плотича Тернопільської єпархії УПЦ КП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 обвінчалися при свідку ОСОБА_11 .

Починаючи з 2011 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 разом неодноразово подорожували до різних країн, зокрема, до США ( з 7 по 13 жовтня 2011 року та щороку протягом 2015 - 2018 років), Туреччини (2014 рік), Домініканська Республіка (2015 рік), Мексика (2016 рік), Єгипет (2017 рік), що підтверджується електронними квитками, туристичними ваучерами, квитанціями на багаж, страховими сертифікатами, маршрутними квитанціями, які містять інформацію про прізвища подорожуючих ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та дати поїздок.

Як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_1 мали картки постійного резидента США, із змісту яких вбачається, що ОСОБА_3 мав право на проживання в США з 17.12.2003 року, термін закінчення картки - 21.07.2024 року; ОСОБА_1 - з 10.06.2010 року, термін закінчення картки - 27.07.2020 року.

Із ксерокопії запрошення на весілля вбачається, що наречені ОСОБА_4 та ОСОБА_13 запрошують ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на реєстрацію шлюбу та святковий стіл в ресторан "Братіслава" 3 травня 2014 року.

Згідно наказу №14 від 06.06.2017 року, ФОП ОСОБА_3 прийняв на роботу ОСОБА_1 адміністратором бару за умовами трудового договору №7/2017.

В трудовому договорі №7/2017 від 07.06.2017 року місце проживання ОСОБА_1 зазначено АДРЕСА_3 .

9 серпня 2017 року ФОП ОСОБА_3 згідно нотаріально посвідченої довіреності уповноважив ОСОБА_1 , місце проживання якої АДРЕСА_3 , бути його представником в усіх органах державної влади та управління, органах місцевого самоврядування, в будь-яких підприємствах, установах, організаціях, з усіх без винятку питань, пов"язаних з представленням його інтересів як підприємця.

21 вересня 2017 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір оренди частини нежитлового приміщення, розміщеного у будівлі кафетерію-колиби " ІНФОРМАЦІЯ_4 ", що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , площею 20 м.кв.

Як вбачається з ксерокопії видаткової накладної №4 від 29 квітня 2018 року, покупець ОСОБА_1 придбала у мережі магазинів "Територія сну" ліжко "Libra 03 Dynasty" розміром 180х200.

На підтвердження доставки даного ліжка за місцем спільного проживання позивачки та ОСОБА_3 позивачкою надано ксерокопію замовлення №ТС70-0404-1, яка є нечіткою, частина тексту нечитабельна, текст містить пробіли, адреса доставки вказаного ліжка друкованим текстом вказано "м.Тернопіль", далі запис "вул. Микулинецька" зроблено рукописним текстом шляхом дописування на попередньому тексті, зміст якого незрозумілий, далі номер будинку "123" друкованим текстом.

Оригінали документів щодо придбання та доставки ліжка суду не надано.

Із полісу АО/3077495 обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким страхувальник ОСОБА_1 застрахувала свою цивільну відповідальність на період з 06.06.2018 року до 05.06.2019 року, забезпечений транспортний засіб TOYOTA Camry, номерний знак НОМЕР_4 , вбачається, що місце проживання ОСОБА_1 зазначено АДРЕСА_3 .

Додатком №3 до договору №02к7158 про централізовану охорону майна фізичних осіб засобами сигналізації з реагуванням наряду поліції охорони від 3 липня 2018 року визначено перелік уповноважених осіб замовника, яким дозволяється користуватися сигналізацією на об"єкті ( АДРЕСА_1 ), до яких входить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Наявний у матеріалах справи примірник Договору№02к7158 підписаний виконавцем - начальником УПО Тернопільської області Р.В. Лихотою, не підписаний замовником ОСОБА_3 . Додаток №3 не містить жодних підписів, хоча в ньому передбачена графа для підпису замовника.

10 вересня 2018 року ОСОБА_3 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу придбав квартиру АДРЕСА_4 , яку в цей же день подарував своїй дочці ОСОБА_2 шляхом укладення договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. та зареєстрованого у реєстрі за № 3256.

Вказані обставини щодо придбання та дарування ОСОБА_3 квартири також підтверджуються інформаційними довідками №291339216, № 293013664 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Ринкова вартість житлової квартири загальною площею 64,50 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , станом на 21.12.2021 становить 648704 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи звітом про проведення незалежної оцінки.

Крім цього, як вбачається з відповіді регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області (філії ГСЦ МВС) № 31/19-Д-119аз від 18.11.2021 року, 12.06.2017 року за ОСОБА_3 зареєстрований транспортний засіб марки «Fiat» моделі «Doblo», державний номерний знак НОМЕР_5 , кузов НОМЕР_6 . Підставою реєстрації є вантажно-митна декларація UA403010/2017/002345 від 12.06.2017.

20 листопада 2018 року на підставі нотаріально посвідченої довіреності ОСОБА_5. уповноважила ОСОБА_3 та/або ОСОБА_1 бути її представником у сервісних центрах МВС України, нотаріату та всіх установах, підприємствах, організаціях, пов"язаних зі вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації, розпорядження належним їй транспортним засобом марки/модель LAND CRUISER, 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_7 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 , транспортний засіб TOYOTA LAND CRUISER, 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_7 , 11.01.2019 року зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер у віці 52 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_9 , виданим повторно 10 травня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

З довідки, виданої виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради від 12 лютого 2019 року №538, вбачається, що на момент смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_1 постійно проживала з ним за адресою смт. Велика Березовиця, без реєстрації, починаючи з 2010 року та вела спільне господарство. Підстава: акт опитування сусідів від 31.01.2019 року.

Із змісту акту опитування сусідів від 31 січня 2019 року, складеного комісією в складі депутата Великоберезовицької селищної ради Пришляка І.Г., в присутності Великоберезовицького селищного голови Костюка І.І., підписаного сусідами ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 та селищним головою І.Костюком, вбачається, що на час перевірки встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 з 2010 року ( з її слів) і по даний час. Факт проживання ОСОБА_1 без реєстрації засвідчили сусіди ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 .

Із відмітки у паспорті ОСОБА_1 вбачається, що її місце проживання з 14.12.2010 року по 20.12.2019 року було зареєстровано за адресою АДРЕСА_3 .

Належний ОСОБА_3 транспортний засіб «Fiat» моделі «Doblo», державний номерний знак НОМЕР_5 , на підставі свідоцтва про право на спадщину 21.11.2019 перереєстрований за ОСОБА_2 . У подальшому, 19.02.2020 на підставі договору купівлі-продажу № 7343/2020/1943668 зазначений автомобіль перереєстрований на ОСОБА_23 .

Ринкова вартість транспортного засобу марки «Fiat» моделі «Doblo», державний номерний знак НОМЕР_5 , станом на 19.02.2020 становить 170375 грн., що підтверджується скороченим звітом про проведення ретроспективної експертної незалежної оцінки.

Позивачкою до матеріалів справи додано ряд фото та відео, на яких відображено спільне проведення часу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу «Право спільної сумісної власності подружжя».

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім"єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім"ї, свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов"язків, інших доказів, які підтверджують наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю, заяви, анкети, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною.

Самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема, щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи /служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання. Спільний побут передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов"язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком і жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені висновки узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, неодноразово висловленими при розгляді подібних справ, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 15 липня 2020 року (справа №524/10054/16), від 30 листопада 2022 року (справа №757/23617/15-ц), 7 червня 2023 року (справа№509/3416/18), від 17 серпня 2023 року (справа №348/1829/16), 4 грудня 2023 року (справа №543/563/22 та інших.

З"ясувавши повно, всебічно та об"єктивно обставини справи, надавши обгрунтовану оцінку як кожному доказу зокрема, так і оцінивши докази у їх сукупності, правильно застосувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, врахувавши відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду, суд першої інстанції прийшов до законного і обгрунтованого висновку про те, що позивач не довела факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 у період з 05.04.2016 до 21.01.2019 та наявність підстав для визнання квартири АДРЕСА_4 , та транспортного засобу марки «Fiat» моделі «Doblo» об`єктами спільної сумісної власності позивачки та ОСОБА_3 . Оскільки інші позовні вимоги є похідними від встановлення факту спільного проживання однією сім`єю позивачки з ОСОБА_3 , тому вірно відмовлено у задоволенні всіх інших вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди із оцінкою суду наявних у матеріалах справи фото та відео доказів, колегія суддів оцінює критично та зазначає, що фото та відео докази вірно оцінені судом у сукупності з усіма іншими наявними у справі доказами.

Надані позивачкою фото та відео докази відображають спільне проведення часу, спільний відпочинок, відвідування сімейних свят, проте вони не підтверджують беззаперечно фіксацію подій саме за період з 05.04.2016 по 21.01.2019 року, і не містять інформації про ведення спільного господарства та інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Щодо доводів апеляційної скарги про невірну оцінку судом першої інстанції показань свідків, прояв упередженості до показань свідків позивача, в той же час, показання свідків відповідачки суд не оцінив критично, колегія суддів зазначає, що суд відповідно до вимог ст. 89, ч.4 ст. 265 ЦПК України у рішенні об"єктивно відобразив зміст показань кожного свідка та надав їм мотивовану оцінку. Жоден із свідків не повідомляв про обставини ведення сторонами спільного господарства, спільного бюджету.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд помилково визнав пояснення позивача суперечливими, вона була послідовною у їх наданні; приймаючи участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позивачка дуже хвилювалась, хотіла повідомити суду багато інформації, у зв"язку з чим її виступ був емоційним та дещо сумбурним, колегія суддів зазначає, що висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи та об"єктивно відображають позицію позивачки, висловлену у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що відхиляючи свідоцтво про вінчання, суд оперував не джерелами права, а інформацією з інтернету, яку визнав церковними канонами, такий мотив є неприпустимим, суд не врахував правові позиції Верховного Суду щодо належної оцінки церковного шлюбного обряду вінчання, дії ОСОБА_3 щодо вінчання свідчать про серйозність його намірів, він свідомо пішов на такий крок та підкреслив бажання мати сім"ю з позивачкою, колегія суддів також оцінює критично з наступних мотивів.

Станом на 29 жовтня 2011 року - дату, яка у Свідоцтві про вінчання зазначена датою вінчання, як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_1 перебували в інших зареєстрованих шлюбах з іншими особами, ОСОБА_3 - з ОСОБА_6 , а ОСОБА_1 - з ОСОБА_7 .

Крім цього, незважаючи на велику кількість фото та відеодоказів спільного проведення часу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , немає жодної фотографії чи відео з обряду вінчання, вказана у свідоцтві про вінчання як свідок Таїнства вінчання ОСОБА_11 не була допитана у суді в якості свідка. У матеріалах справи відсутній оригінал Свідоцтва про вінчання, наявна лише його ксерокопія.

Як вбачається із Свідоцтва про вінчання, обряд вінчання відбувався в храмі Св.Дмитрія Солунського с.Плотича, в той час як ОСОБА_1 , ОСОБА_3 не були ні жителями с.Плотича, ні прихожанами храму Св.Дмитрія Солунського с.Плотича і не відвідували цей храм ні до, ні після обряду вінчання, що вбачається з пояснень ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції, яка щодо обставин вінчання пояснила, що вони з ОСОБА_3 заїхали на обряд вінчання по дорозі з Криму. Ні вона, ні ОСОБА_3 не відвідували церковні Богослужіння, ОСОБА_3 зі слів ОСОБА_1 не був релігійною людиною.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на правові позиції щодо оцінки церковного шлюбного обряду вінчання, висловлені у постановах Верховного Суду від 17.08.2023 року (справа №348/1829/16-ц), від 11.04.2023 року (справа №165/2346/20), колегія суддів зазначає, що у вказаних справах на момент здійснення обряду вінчання сторони не перебували в інших зареєстрованих шлюбах з іншими особами. У справі №165/2346/20 обряд вінчання підтверджувався фотосвітлинами і відповідач не заперечував факту здійснення цього обряду. У справі №348/1829/16-ц відповідач не заперечував факту спільного проживання з позивачкою, спір стосувався дати припинення спільного проживання та поділу спільно нажитого майна. У цій справі Верховний Суд не робив жодних висновків щодо церковного обряду вінчання.

Враховуючи наведене відсутні підстави для прийняття до уваги Свідоцтва про вінчання як належного та достовірного доказу спільного проживання позивачки та ОСОБА_3 однією сім"єю. Критична оцінка судом вказаного свідоцтва не суперечить правовим висновкам Верховного Суду щодо оцінки зазначеного доказу.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не врахував довідку №538 від 12.02.2019 року Великоберезовицької селищної ради, оскільки жодним нормативно-правовим актом не встановлена залежність дійсності вказаної довідки від виклику у якості свідків осіб, які підтвердили певні факти в акті опитування; окрім цього, з акту опитування від 31.01.2019 року не вбачається, що факт проживання позивача з ОСОБА_3 встановлений зі слів позивача, сусіди особисто були свідками обставин, що зазначені в акті, самостійно заповнювали свої паспортні дані в ньому та підписували його, колегія суддів також оцінює критично, враховуючи наступне.

Зміст довідки №538 від 12.02.2019 року Великоберезовицької селищної ради свідчить про те, що вона видана на підставі акту опитування сусідів від 31.01.2019 року.

Акт опитування сусідів від 31.01.2019 року містить інформацію про те, що 31 січня 2019 року комісією було здійснено перевірку на предмет проживання ОСОБА_1 та встановлено, що на час перевірки ОСОБА_1 проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 , з 2010 року (з її слів) і по даний час. Факт проживання без реєстрації ОСОБА_1 засвідчили зазначені в акті сусіди. При цьому акт містить підписи не всіх зазначених у ньому сусідів, зокрема, відсутні підписи ОСОБА_19 , ОСОБА_21 при наявності їх паспортних даних.

Таким чином, даним актом безсумнівно встановлено факт проживання ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_1 станом на день складання цього акту - 31 січня 2019 року, однак початок такого фактичного проживання ОСОБА_1 за цією адресою вказано зі слів самої ОСОБА_1 , про що зазначено в акті. Вказані в акті свідки засвідчили лише факт її проживання без реєстрації станом на 31.01.2019 року. Із змісту акту не вбачається, що свідки засвідчували дату початку проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 .

Жодна особа із зазначених в акті опитування сусідів від 31 січня 2019 року не була допитані у суді в якості свідка.

За таких обставин суд вірно не прийняв до уваги зазначену довідку та акт опитування сусідів в якості належного та достовірного доказу проживання позивачки за однією адресою з ОСОБА_3 з 2010 року та ведення з ним спільного господарства.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не взяв до уваги документи, що свідчать про придбання позивачкою ліжка та доставку його на адресу спільного проживання з ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , колегія суддів оцінює критично та зазначає, що відповідно до ч.6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Зважаючи, що докази щодо придбання позивачкою ліжка та доставку його на адресу спільного проживання з ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 подані суду у неналежної якості копіях, з дописуванням тексту, зокрема адреси доставки, не містять усіх необхідних реквізитів, тому суд обгрунтовано поставив під сумнів відповідність поданої копії оригіналу. Оригінали вказаних документів суду не надано, а тому такі докази суд вірно не взяв до уваги.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не прийняв до уваги в якості доказу договір про централізовану охорону майна від 31.07.2018 року, цей договір дійсно не підписаний ОСОБА_3 , однак це не свідчить про його нікчемність, підпис ОСОБА_3 є в іншому примірнику договору, який знаходився в Управління поліції охорони в Тернопільській області, яке підтвердило факт укладення такого договору; та обставина, що примірник договору надала позивачка, свідчить про те, що вона мала та має вільний доступ до документів ОСОБА_3 , що свідчить про виняткову довіру з його боку, а це очевидно неможливо при звичайних романтичних стосунках, колегія суддів також оцінює критично та зазначає, що перелік уповноважених осіб замовника, яким дозволяється користуватися сигналізацією на об"єкті (АДРЕСА_1), де вказана ОСОБА_1 , визначений не у самому договорі, а лише в додатку №3 до цього договору. Наявний у матеріалах справи додаток №3 не містить жодних підписів, ні ОСОБА_3 , ні представника Управління поліції охорони в Тернопільській області, хоча в ньому передбачена графа для підпису замовника. А тому вказівка прізвища позивачки у додатку №3 до договору не може свідчити про зазначені нею обставини.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд помилково не врахував запрошення на весілля 3.05.2014 року, ідентифікація осіб при оцінці такого доказу не потрібна, він оцінюється у сукупності з іншими доказами, колегія суддів зазначає, що зазначений доказ як окремо, так і в сукупності з іншими наявними у справі доказами жодним чином не підтверджує факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім"єю та наявність між ними прав та обов"язків, притаманних подружжю. Крім цього, як вірно зазначив суд, вказане запрошення не ідентифікує ні запрошених, ні автора запрошення, а тому обгрунтовано визнав цей доказ неналежним, так як він не містить інформації щодо предмета доказування.

Доводи апеляційної скарги про невірну оцінку судом доказів участі позивачки у похованні ОСОБА_3 , колегія суддів також оцінює критично, оскільки суд не відкинув цей доказ як неналежний чи недопустимий, а лише оцінив його в сукупності з іншими доказами, які свідчать про те, що окрім придбання ОСОБА_1 речей, необхідних для здійснення обряду поховання ОСОБА_3 , участь у витратах на поховання приймали також інші особи, родичі та друзі ОСОБА_3 , свідоцтво про смерть ОСОБА_3 видане двоюрідному братові ОСОБА_3 .

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 надала суду докази отримання доходів як у 2018 році, так і раніше, а цього відповідно до правових висновків Верховного Суду достатньо для підтвердження участі у спільному бюджеті та витратах, суд не надав оцінки деклараціям про доходи позивача в США, в яких зазначено не тільки розмір її доходів, але і вказано про те, що ОСОБА_9 є чоловіком позивача, колегія суддів зазначає наступне.

В матеріалах справи наявні долучені позивачкою у суді першої інстанції декларації з податку на доходи фізичних осіб, поданих ОСОБА_1 у США у 2015-2019 роках. Декларації засвідчено нотаріусом Максимом Страусовим, штат Нью-Йорк, апостиль підписаний окружним клерком округу Кінгз, засвідчено 15 березня 2022 року заступником секретаря штату з питань бізнесу та ліцензування, штат Нью-Йорк.

Загальний розмір доходу ОСОБА_1 за вказаний у деклараціях період складає 9 246 (доларів США).

Як вбачається із змісту вказаних декларацій, особа вибирає один з таких статусів заповнення : неодружена, одружена, декларація спільна (навіть якщо дохід отримує лише один), одружена, заповнюється окремо, а також інші статуси.

ОСОБА_1 вказувала свій статус - одружена, декларація заповнюється окремо, чоловік - ОСОБА_25 .

Декларація містить графу для підпису іншого подружжя, однак відсутня відмітка про підпис декларацій другим з подружжя.

Будь-які відомості схвалення ОСОБА_3 зазначеної ОСОБА_1 в деклараціях вказівки про нього як чоловіка позивачки, матеріали справи не містять.

Аналогічні декларації про доходи в США, заповнені ОСОБА_3 , у яких він би вказував ОСОБА_1 дружиною, у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, оскільки декларації заповнювались ОСОБА_1 самостійно, без участі ОСОБА_3 , у цих деклараціях відсутній підпис останнього, докази схвалення та погодження ОСОБА_3 внесених позивачкою відомостей щодо нього як чоловіка ОСОБА_1 - відсутні, а тому немає підстав для висновку на основі декларацій про те, обоє - і ОСОБА_1 , і ОСОБА_3 вважали себе подружжям.

Сам по собі сукупний розмір доходів позивачки у сумі 9 246 за 5 років, з врахуванням необхідності переїзду до США та проживання там деякий час в якості постійного резидента, не є значним та не спростовує висновку суду першої інстанції про те, що позивачка не довела належними, допустимими та достатніми доказами наявність єдиного та спільного бюджету з ОСОБА_3 , придбання майна для спільних потреб, ведення спільного господарства.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував правових позицій Верховного Суду у справах №554/8023/15-ц (постанова від 03.07.2019 року), № 587/302/16 (постанова від 17.10.2018 року), №359/9695/17 (постанова від 28.04.2022 року), №209/3854/19 (постанова від 5.10.2020 року), Великої Палати Верховного Суду у справі №129/1033/13-ц (постанова від 18.03.2020 року) та ряді інших, колегія суддів оцінює критично та зазначає, що висновки суду у даній справі вірно зроблені судом першої інстанції як з врахуванням конкретних обставин та наявних у матеріалах справи доказів, так і з врахуванням загальних висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, і не суперечать їм. У кожній подібній справі суди, в тому числі Верховний Суд, виходять з конкретних обставин кожної із цих справ та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Фактичні обставини справи і доказова база у цій справі та у справах, зазначених в апеляційній скарзі, є відмінними.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка надала суду достатньо різносторонніх доказів, які сукупно свідчать про доведеність факту її проживання однією сім"єю разом із ОСОБА_3 , ведення спільного господарства, спільного сімейного бюджету, незалежно від того, хто скільки заробляв, колегія суддів оцінює критично та зазначає, що суд оцінив усі наявні у матеріалах справи докази відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, як кожен зокрема, так і всі в сукупності, і прийшов до законного та обгрутованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Рішення суду є законним та обгрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Донця Юрія Борисовича - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 січня 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Храпак Н.М.