Справа № 629/3692/23
Номер провадження 2/629/15/24
23.01.2024 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Цендри Н.В., за участю секретаря Саченко К.М., адвокатів Соколової Р.І., Остапенко С.Ю., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав, суд -
Позивач звернулася до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона разом з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 01.06.2017 року по 09.07.2020 року. Від даного шлюбу мають доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу проживає з позивачем, відповідач сплачує аліменти на її утримання. Донька страждає на тяжке захворювання, є інвалідом дитинства з 07.06.2023 року, потребує постійної реабілітації, лікування, занять з логопедами, психологами, індивідуальної розвиваючої корекції, АВА терапії, спеціальної дієти, та дороговартісних ліків. Батько дитини, окрім сплати аліментів на її утримання, жодного разу не поцікавився станом її здоров`я, він не приймає участі в її лікуванні взагалі, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує її лікування, необхідне харчування, не спілкується з дитиною взагалі, не виявляє жодного інтересу щодо її здоров`я та розвитку. Дитина навіть не знає свого біологічного батька. Проте, кожного разу, коли їй потрібно лікувати дитину в стаціонарах чи в санаторії, повинна звертатись до батька дитини з відповідними проханнями що забирає в неї не тільки здоров`я, а ще й дорогоцінний час. В зв`язку з чим просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження за №296 зроблений 08 серпня 2018 року Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Харківській області).
18 липня 2023 року ухвалою суду провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні.
12 жовтня 2023 року представником відповідача - адвокатом Остапенко С.Ю. надано відзив на позовну заяву, в якому остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає заявлений позов необґрунтованим. У своїй позовній заяві позивач вказує на те, що їх дитина, ОСОБА_3 , є інвалідом з дитинства, страждає на тяжке захворювання, як на підставу в задоволенні своїх позовних вимог, але жодного пояснення, а тим паче будь якого доказу на підтвердження того, що відповідач не приймає участь у вихованні дитини до позовної заяви не додано. В той же час позивач не працює, а тому саме на відповідача, як офіційно працюючого батька, припадає основна задача забезпечувати матеріально їх дитину, в тому числі і що стосується лікування в стаціонарах, в реабілітаційних центрах, санаторіях тощо. Крім цього він цікавиться життям та здоров`ям своєї дитини, і саме позивачем чиниться опір у спілкуванні з донькою, особливо після того як позивач вдруге вийшла заміж. Отже, вважає, що відомості, на які посилається позивач, є надуманими, такими, що висвітлюють його у поганими світлі. Це позивачем зроблено умисно, з метою висвітлення його в очах суду як негативної людини. Позивачем в позові взагалі не вказано в чому саме полягає порушення своїх батьківських обов`язків його, як батька, по відношенню до їх малолітньої дитини, не надано жодного доказу на підтвердження невиконання ним батьківських обов`язків. ОСОБА_2 постійно цікавиться досягненнями та успіхами дитини, переживає за неї, піклується про її стан здоров`я, і у вільний від роботи час намагається проводити з донькою, але траплялися випадки, коли позивач відмовляв відповідачеві у спілкуванні з донькою; крім цього, він забезпечує матеріально (сплатою аліментів далеко не у мінімальному розмірі) що є достатнім для забезпечення необхідного харчування, своєчасним медичним доглядом, лікуванням. Враховуючи вищевикладене, можна констатувати той факт, що у діях ОСОБА_2 немає вини, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками. Крім цього він хоче бути постійно з донькою та страждає, що не може дарувати щоденно їй своє тепло та опіку, хоча має велике бажання це робити. ОСОБА_2 дуже любить свою дитину, навіть думка, що їх можуть розділити назавжди приводить його до шокового стану.
19 жовтня 2023 року позивачем подано відповідь на відзив, згідно якої ОСОБА_1 просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, не згодна з доводами відповідача, викладеними у відзиві, оскільки відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; Відповідач навіть не впізнав дитину на вулиці, навіть не поздоровив її з днем народження, він не зупинився та не підійшов до дитини. Відповідач посилається на те, що він, нібито забезпечує лікування дитини в стаціонарах, санаторіях, в реабілітаційних центрах, проте не надав жодного доказу цим ствердженням, адже не знає де лікується дитина, в якому вона дитячому садочку виховується, яку групу відвідує. Жодного разу він не поцікавився питанням, може що треба для потреб дитини: чи одяг, чи взуття і т.д. і жодного разу не відвідав дитячий садочок і не поцікавився, як там дитина. Відповідач вважає, що він один раз на місяць сплачує аліменти і цього достатньо для утримання хворої дитини. Дитина не знає відповідача і в силу свого захворювання вона не може спілкуватися з незнайомими людьми. Відповідач жодного разу за всі роки не оплатив лікування дитини в реабілітаційному центрі, не придбав ліків для дитини. Він почав цікавитися дитиною тільки після того, як вона звернулася з позовом до суду і він дізнався, що дитина - інвалід, а тому він має пільги з призову до лав ЗСУ, тому він і заперечує проти задоволення позову. Вважає, що відповідач свідомого нехтував своїми батьківськими обов`язками, його просто влаштовував такий стан речей. Вважає, що відповідач нехтує потребами своєї дочки, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. ОСОБА_2 не довів зміну своєї поведінки щодо дитини навіть після того, як вона звернулася до суду, свого прагнення здійснювати належне піклування за нею. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.
26 жовтня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Соколова Р.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Позивач вказала, що після народження доньки відповідач побачив що з дитиною щось не так, і це стало підставою для розлучення. За п`ять років він взагалі не поцікавився як дитина. Після того, як звернулася до суду, відповідач дізнався про інвалідність дитини. Він взагалі не цікавиться чи є в дитини що поїсти, що одягти, не спілкувався з нею, жодного разу не привітав з днем народження. Оскільки дитина інвалід, то її треба возити у реабілітаційні центри, та потрібна його згода. Оскільки він відмовляється з ними їхати, то їх не взяли до лікарні. Дитина хвора на аутизм, і в силу цієї хвороби, якщо дитина не бачить батька, то вона і не сприймає його як батька. Відповідач відмовляє у надані дозволу для поїздки в лікувальні заклади. Зазначає, що відповідач заперечує проти позову, оскільки, якщо він буде позбавлений батьківських прав, то його можуть мобілізувати. Дитина відвідує дитячий садочок - спеціальну групу. Зі слів вихователів, ОСОБА_2 жодного разу не бачили. Батько повинен бути присутнім у «Харківському обласному психоневрологічному диспансері» і написати дозвіл на проведення лікування. В серпні у дитини було день народження, після того, як вона звернулась до суду, ОСОБА_2 прийшов до доньки, але оскільки донька його ніколи не бачила, то дитина не звертала на нього увагу. Розлучились у 2020 році, до розірвання шлюбу мешкали разом. 24.12.2022 року - одружилася. Мешкає з чоловіком, який є військовослужбовцем. Аліменти отримує в середньому 3500 грн..
Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Остапенко С.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, заперечували проти їх задоволення в повному обсязі. ОСОБА_2 повідомив, що розлучення було ініціативою позивача. Пішли обіди, ховалася від нього, на телефонні дзвінки не відповідає. На карточку скидав кошти на дитину. Після роботи дзвонив та просив побачитися з дитиною. Однак позивач відмовляла в побаченні. Сплачував аліменти на дружину до 3-х років. Не хоче відмовлятися від дитини, бо вона в нього одна, і йому все рівно здорова чи хвора дитина. Коли були в шлюбі, то в них з дружиною були суперечки відносно виховання дитини. Щодо поїздки на лікування з дитиною, то він неодноразово казав позивачці, що в нього є невідгуляні відпустки, якщо потрібно, то він може взяти декілька днів відпустки і поїхати на лікування з ними, тільки його треба завчасно попередити - за 2-3 дні. У січні 2023 року зустрілися у «Сільпо» та він трохи погуляв з дитиною. В Орган опіки не звертався, бо вважає правильним, щоб дитина проживала з матір`ю, також зазначив, що знаю позивачку і якщо він буде звертатись до органів опіки, то це тільки налаштує позивачку проти нього, а він хоче щоб все було мирно. Деякий час в них з позивачкою було нормальне спілкування, вони переписувалися у Вайбері, вона присилала фотографії дитини. У кінці серпня 2020 давав письмову згоду на обстеження дитини. В садочку вимагали, щоб обстежили дитину, бо вона не розмовляє. З дитиною працював логопед. Повідомив, що у зв`язку з воєнним станом, дитина відвідує садочок тільки у четвер, а він у садочку по роботі у вівторок та п`ятницю. Працює офіційно, графік роботи з 5-30 год. до 19-00 год, влітку можливо до 21-00 год. Повідомив, що ОСОБА_1 перешкоджає йому в побаченні з дитиною. Позивач просила, щоб він відмовився від доньки з правом удочеріння. Він відмовився, тоді ОСОБА_1 сказала «не хочеш так - буде по поганому!». Останній раз з дитиною бачився на її день народження, ІНФОРМАЦІЯ_2 . До цього бачився у січні 2023 року. Про діагноз дізнався від лікаря-психіатра Гончарова . Пропонував позивачці, щоб логопед у садочку додатково займався з дитиною. Спочатку дитина ходила у спільну групу. Він не має змоги бачитися з дитиною, бо цього не хоче мати дитини.
Представник третьої особи виконавчого комітету Лозівської міської ради, як органу опіки та піклування Лобенко Т.Г. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Пояснила, що на час підготовки висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 не існували підстави для позбавлення його батьківських прав. Батько цікавиться дитиною, хоче її виховувати. Також представник зазначив, що поки справа про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 знаходиться в суді, то відсутні підстави для встановлення графіку побачення з дитиною, крім того орган опіки пояснював відповідачу, що з його графіком роботи, він може не встигати виконувати графік відвідування дитини, установлений органом опіки, і це може бути використане проти нього.
Представник третьої особи служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області Трофимова О.В. в судовому засіданні також заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Пояснила, що ОСОБА_2 цікавиться дитиною, любить свою доньку та хоче з нею спілкуватися.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.
09.07.2020 рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області шлюб між сторонами було розірвано.
Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 08.08.2018 року.
24 грудня 2022 ОСОБА_1 зареєструвала шлюб. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини - ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 24 грудня 2022 серія НОМЕР_2 , виданим Лозівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
Згідно витягів з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до характеристики дитини ОСОБА_2 від 05.09.2022 року №1-19/50 КЗ «Лозівський заклад дошкільної освіти «Ясла-садок) комбінованого типу №11 «Берізка», дитина потребує постійної допомоги різної міри складності в опануванні нових знань та уявлень, самообслуговуванні, встановленні контакту та взаємодій з оточуючими дорослими та однолітками.
Із медичного висновку про дитину інваліда віком до 18 років №6 від 07.06.2023 року, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має наявне захворювання (патологічний стан) ранній дитячий аутизм, недорозвинення мовлення.
Згідно виписки КНП «Міжобласний спеціалізований медико-генетичний центр - центр рідкісних (орфанних) захворювань» Харківської обласної ради, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має затримку психо-мовного розвитку. Аміноацидопатія. Гіпергомоцистеїнемія.
Із виписки з історії хвороби №486 Відділення психіатрії ДУ «Інститут здоров`я дітей та підлітків Національної академії медичних наук України», вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на стаціонарному лікуванні з 15.05.2023 року по 30.05.2023 року, з діагнозом Дитячий аутизм (F84.0). Гіпергомоцистеїнемія. Аміноацидопатія.
Згідно довідок КП «Еко-Сан» Лозівської міської ради Харківської області ОСОБА_2 працює на постійній формі водієм автотранспортних засобів, та на постійній основі сплачуються аліменти.
Відповідно до характеристики директора КП «Еко-САН» №601 від 03.08.2023 року, ОСОБА_2 . За час роботи в КП «Еко-Сан» ЛМР зарекомендував себе як відповідальний, дисциплінований працівник, який виконує всі поставлені перед ним завдання сумлінно, старанно та вчасно. Має високе почуття відповідальності за доручену йому справу. За характером спокійний та врівноважений, швидко вписується в колектив і добре знаходить спільну мову з працівниками. Завжди прийде на допомогу товаришам по праці. Працює без порушень. Дотримується трудової дисципліни і техніки безпеки на робочому місці. На протязі усього періоду роботи жодної скарги на нього не надходило. В колективі користується повагою та авторитетом.
Із висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 22 серпня 2023 року №821, вбачається, що діючи в інтересах дитини виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020 року, справа № 227/2272/18).
Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 року, справа №753/2025/19, дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.
Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.
Аналізуючи вимоги та положення вищезазначеного законодавства, а також враховуючи, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо.
Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.
При розгляді даної справи судом встановлено, що ОСОБА_2 не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а навпаки намагається знайти можливість для участі у вихованні дитини, цікавиться її життям та здоров`ям.
Так, умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо нехтування відповідачем своїми обов`язками по вихованню дитини, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Навпаки судом було встановлено, що відповідач любить свою доньку, хоче з нею спілкуватися, однак непорозуміння між позивачем та відповідачем призводить до того, що дитина позбавлена батьківської любові. Суд вважає, що погіршення особистих стосунків батьків дитини не є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача.
Докази, які були надані позивачем, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідача такої крайньої міри впливу, як позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача, не забезпечуватиме інтересів самої дитини.
Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.
У справі відсутні жодні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому суд вважає за необхідне у позові відмовити.
Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, позивача звільнено від оплати судових витрат, то у відповідності до ч.6 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 77, 81, 89, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 25.01.2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Треті особи: Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування, місцезнаходження: Харківська область, м.Лозова, вул.Ярослава Мудрого, буд.1.

Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, місцезнаходження: Харківська область, м.Лозова, вул.Лозовського, буд. 10-а, к.17.

Суддя Наталія ЦЕНДРА