Єдиний унікальний номер: 379/1480/23
Провадження № 2-о/379/2/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Гопкало О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тараща, в порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Таращанська міська рада Київської області, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про встановлення особи та встановлення факту постійного проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця звернулася до суду з даною заявою і просить суд встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала на території України ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ) з 1987 року по теперішній час, в тому числі станом на 24.08.1991 року та 13 листопада 1991 року.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Білово Іскітимського району Новосибірської області. У 1987 року вона переїхала до с. Рідкодуб Краснолиманського району Донецької області та була зареєстрована по АДРЕСА_1 . З 06.10.2022 року по даний час заявниця проживає по АДРЕСА_2 .

У жовтні 2021 року заявниця зверталася до ЧЧ відділу поліції № 3 Краснолиманського РУП м. Лиман із заявою щодо втрати паспорта часів СРСР. А в грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Таращанського відділу ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області із заявою щодо оформлення паспорта громадянина України у зв`язку з втратою та отримала офіційну відмову.

Отже факт про встановлення якого заявниця просить суд, має для неї юридичне значення, оскільки надає право на встановлення особи та отримання паспорта громадянина України.

Заявниця ОСОБА_1 у судовому засіданні свої вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити її заяву.

Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що після деокупації селища Рідкодуб, вона вивезла свою бабусю в Київську область, яка з собою взяла ОСОБА_3 , оскільки в останньої було зруйновано житло. Свідок ОСОБА_2 родом з с. Рідкодуб, до 9 класу навчалася в школі в с. Рідкодуб. Вона знала ОСОБА_4 , два сина якої навчалися в тій самій школі. В школу пішла в 1991 або 1992 році. Сини ОСОБА_4 старші за неї та ходили в школу в Рідкодуб, в тому числі і в 1991 році. В 2000 році свідок ОСОБА_2 переїхала у Київ.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що вона зареєстрована в с. Рідкодуб, Краснолиманського району, Донецької області. Там проживала з 1976 року по 2022 рік. ОСОБА_6 переїхала в Рідкодуб у 1987 році та була прийнята по направленню дояркою в члени колгоспу «Імені газети правди». В ОСОБА_4 також був земельний пай, виданий як члену колгоспу. Звільнилась ОСОБА_4 з колгоспу у 1995 році.

Представник заінтересованої особи: Таращанської міської ради Білоцерківського району Київської області у судове засідання не з`явився, належно повідомлений про розгляд справи, подав заяву про розгляд справи без участі представника, проти задоволення заявлених вимог не заперечує.

Представник заінтересованої особи: Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Бурдейна Д.О. не з`явилася, належно повідомлена про розгляд справи, подала відзив на позовну заяву, у якому прохала відмовити у задоволені заяви ОСОБА_1 .. В обґрунтування зазначала про відсутність достовірних та достатніх доказів, які б засвідчили факт постійного проживання заявниці на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що заявниця народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Білово Іскітимського району Новосибірської області та прибула у с. Рідкодуб Краснолиманського району Донецької області 10 грудня1987 року (а.с.7).

Згідно копії по-господарської книги Рідкодубівської сільської ради Краснолиманського району Донецької області за №221 міститься запис про постійне місце проживання ОСОБА_1 , датований груднем 1987 року та вказано рід заняття: К-з « ОСОБА_7 », доярка (а.с.8-9).

У книзі обліку стажу колгоспників імені газети «Правда» є відомості, що ОСОБА_1 працювала у зазначеному колгоспі з 1987 по 1995 роки на посаді доярка, згідно архівної довідки від 14.12.2023 №05-07-05/220, виданої 14.12.2023 архівним відділом виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області.

За фактом втрати паспорту часів СРСР на ім`я ОСОБА_1 , яка надійшла до ЧЧ відділу поліції №3 Краматорського РУП м. Лиман за фактом втрати паспорту громадянина України, заява внесена до ІТС ІПНП з автоматичним присвоєнням порядкового номеру №7679 від 28.10.2021(а.с. 14).

З 06.10.2022 по даний час ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , згідно довідки Лісовицького старостинського округу виконавчого комітету Таращанської міської ради від 25.09.2023 № 11-10/184-2вих-23 (а.с.10).

Як вбачається із акту обстеження від 25.09.2023 №11-14/80-2 в будинку за адресою: АДРЕСА_2 разом із заявницею проживає без реєстрації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Краснолиманським МВУ МВС України в Донецькій області від 22.12.1997) (а.с.11).

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.12.2022, Таращанським відділом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було роз`яснено, що у разі відсутності документів громадянина передбачених ст. 3 ЗУ «По громадянство України» та пунктами 8-9 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень для обміну паспорта громадянина колишнього СРСР на паспорт громадянина України у вигляді ІД-картки має право у судовому порядку встановити свою особу та факт постійного проживання на території України на 24.08.1991 та 13.11.1991, що дасть можливість отримати підтвердження громадянства України та отримання заявником паспорта громадянина України (а.с.15).

Мотиви, з яких виходив суд, та застосовані норми права

У статті 6 Конвенції вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України.

Оскільки заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, суд дійшов висновку, що вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18, від 24 березня 2021 року у справі № 521/6094/19, від 02 червня 2021 року у справі № 125/1472/19, від 27 лютого 2023 року в справі № 517/445/19, від 09 серпня 2023 року в справі № 523/7192/19.

Встановлення факту постійного проживання на території України має для ОСОБА_1 юридичне значення, оскільки це необхідно їй для підтвердження належності до громадянства України, отримання паспорта громадянина України.

Відомостей про те, що заявниця залишала територію України, була відсутня на території України станом на 24 серпня 1991 року, чи є громадянином іншої держави матеріали справи не містять.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Враховуючи зазначене, правові висновки Верховного Суду зазначені в постанові від 18 серпня 2023 року в справі № 521/15127/19, які узгоджуються з усталеною судовою практикою щодо розгляду справ у подібних правовідносинах, а також те, що судом беззаперечно встановлений факт проживання заявниці ОСОБА_1 на території України, з 1987 року по 1995 рік, що підтверджується архівною довідкою Лиманської міської ради Донецької області, суд вважає за необхідне задовольнити заяву та встановити факт проживання останньої в Україні станом на 24.08.1991 та 13.11.1991.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись статтями 3, 10-13, 19, 69,77, 78, 81, 209, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 293-294, 315-319, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву про встановлення особи ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Таращанська міська рада Київської області, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про встановлення особи та встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити повністю.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала на території України ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ) з 1987 року по теперішній час, у тому числі станом на 24.08.1991 та 13.11.1991.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Головуючий:В. І. Зінкін