Справа № 167/925/23 Головуючий у 1 інстанції: Шептицька Н. В.
Провадження № 22-ц/802/98/24 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третьої особи ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , про встановлення порядку користування житловим приміщенням за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 08 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що їй і відповідачам по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 належить кожному по 1/4 частині житлового будинку та по 1/4 частині земельної ділянки для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначала, що між ними як співвласниками існують непорозуміння та протиріччя щодо користування будинковолодінням, в добровільному порядку визначити порядок користування ним відповідачі не бажають. Так загальна площа будинку становить 249,3 кв. м., з яких: 167,7 кв. м - житлова площа, 81,6 кв. м допоміжна площа. Відповідно, кожному із співвласників належить по 41,92 кв. м житлової площі та по 20,4 кв. м допоміжної площі.

Позивач також вказувала, що вона фактично користується житловими приміщеннями в будинку (згідно технічного паспорта): кімнатою 1-15 площею 11,4 кв. м, кімнатою 1-16 площею 10, 8 кв. м, кімнатою 1-6 площею 16,2 кв. м, частиною допоміжного приміщення кухнею 1-7 площею 3,52 кв. м, а всього користується площею 41,92 кв. м, з яких: 38,4 кв. м - житлова, 3,52 кв. м допоміжна.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 уточнивши позовні вимоги, просила суд виділити їй у користування в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , другий поверх: житлову кімнату 1-15 площею 11,4 кв. м, житлову кімнату 1-16 площею 10,8 кв. м, перший поверх: житлову кімнату 1-6 площею 16,2 кв. м, з подальшим облаштуванням за її рахунок в цій кімнаті коридору розміром 1,54 м х 1,3 м, площею 2,0 кв. м, інші житлові приміщення у вказаному житловому будинку залишити у спільному користуванні відповідачів, а всі допоміжні приміщення залишити у спільному користуванні всіх співвласників.

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 08 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено порядок користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , і виділено у користування ОСОБА_1 : житлову кімнату 1-15 площею 11,4 кв. м, житлову кімнату 1-16 площею 10,8 кв. м.

В загальному (спільному) користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , залишено: коридор 1-1 площею 16,9 кв. м, коридор 1-2 площею 11,7 кв. м, коридор 1-3 площею 10,1 кв. м, кухню 1-7 площею 15,6 кв. м, санвузол 1-8 площею 4,8 кв. м, кладову 1-9 площею 2,4 кв. м, коридор 1-10 площею 12,3 кв. м, коридор 1-18 площею 7,8 кв. м.

В задоволенні решти решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , вважаючи оскаржуване рішення правильним по суті та справедливим, просили вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення сторін по справі, третьої особи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що сторонам по справі на праві спільної часткової власності належить кожному по 1/4 частці будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 249,3 кв. м, з яких: 167,7 кв. м житлова площа, 81,6 кв. м допоміжна площа. Житловий будинок складається:

- перший поверх: коридор 1-1 площею 16,9 кв. м, коридор 1-2 площею 11,7 кв. м, коридор 1-3 площею 10,1 кв. м, кухня 1-7 площею 15,6 кв. м, санвузол 1-8 площею 4,8 кв. м, кладова 1-9 площею 2,4 кв. м, кімната 1-4 площею 23,0 кв. м, кімната 1-5 площею 23,3 кв. м, кімната 1-6 площею 16,2 кв. м;

- другий поверх: коридор 1-10 площею 12,3 кв. м, коридор 1-18 площею 7,8 кв. м, кімната 1-11 площею 16,2 кв. м, кімната 1-12 площею 33,3 кв. м, кімната 1-13 площею 10,9 кв. м, кімната 1-14 площею 11,1 кв. м, кімната 1-15 площею 11,4 кв. м, кімната 1-16 площею 10,8 кв. м, кімната 1-17 площею 11,5 кв. м.

Вказані обставини підтверджуються договором дарування часток житлового будинку від 10 вересня 2021 року, договором дарування часток земельної ділянки від 10 вересня 2021 року, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10 вересня 2023 року, технічним паспортом на об`єкт нерухомого майна (а.с.9-23).

Судом з пояснень учасників справи встановлено, що в спірному житловому будинку, крім сторін по справі, зареєстровані і проживають також треті особи по справі ОСОБА_5 , ОСОБА_1 . В будинку також постійно проживає без реєстрації ОСОБА_6 , 2013 року народження, син позивача ОСОБА_1 . Крім того, в будинку періодично проживають на вихідні, свята, канікули без реєстрації двоє неповнолітніх дітей відповідача ОСОБА_4 .

Судом також встановлено, що сторони станом на день розгляду справи житловим будинком користуються наступним чином. Позивач ОСОБА_1 користується другим поверхом будинку, а саме: житловою кімнатою 1-15 площею 11,4 кв. м, житловою кімнатою 1-16 площею 10,8 кв. м, житловою кімнатою 1-6 площею 16,2 кв. м (встановила кухонну плиту). Відповідач ОСОБА_3 і третя особа ОСОБА_1 спільно користуються другим поверхом будинку, а саме: житловою кімнатою 1-13 площею 10,9 кв. м, житловою кімнатою 1-14 площею 11,1 кв. м. Відповідач ОСОБА_4 користується першим поверхом будинку, а саме: житловою кімнатою 1-5 площею 23,3 кв. м, і до розгляду справи житловою кімнатою 1-6 площею 16,2 кв. м (зберігала особисті речі, меблі). Третя особа ОСОБА_5 користується другим поверхом будинку, а саме: житловою кімнатою 1-17 площею 11,5 кв. м. Відповідач ОСОБА_2 користується другим поверхом будинку, а саме: житловою кімнатою 1-11 площею 16,2 кв. м. Інші житлові і допоміжні приміщення перебувають у спільному користуванні учасників справи.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 свої вимоги мотивувала тим, що вона та відповідачі по справі, які є співвласниками житлового будинку, не досягли взаємної згоди щодо користування спірним майном, а тому наявні підстави для визначення порядку користування будинком, відповідно до запропонованого нею варіанту, який не буде порушувати прав інших співвласників.

Статтею 41 Конституції України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Отже, право кожного із співвласників по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном одночасно створює обов`язок погодити свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими співвласниками. Якщо ж співвласники не дійдуть згоди з питання щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном, то спір, що виник, може бути вирішений судом.

У справі, що переглядається, спір виник щодо встановлення порядку спільного користування житловим будинком, який належить сторонам на праві спільної часткової власності. Оскільки правовідносини у даному випадку стосуються не поділу будинку, а встановлення порядку спільного користування ним. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Ураховуючи, що спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Суд першої інстанції врахував, що частки позивача та відповідачів у праві власності є рівними і кожному з них належить по 1/4. Вирішуючи спір, суд врахував: частку позивача ОСОБА_1 у спірному будинку; проживання в будинку члена її сім`ї, неповнолітнього сина; загальну житлову площу будинку і допоміжну площу; площі всіх житлових кімнат, в тому числі кімнати 1-15, 1-16; кількість співвласників будинку та осіб, які проживають в будинку та користуються ним; норму житлової площі для надання одній особі і вимоги, що ставляться до жилого приміщення; взаємовідносини сторін та наявність в будинку ізольованих та прохідних жилих кімнат; інтереси усіх осіб, які проживають в будинку; склад сімей сторін (наявність неповнолітніх дітей).

Урахувавши це, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що встановлення порядку користування спірним будинком, шляхом виділення позивачу у користування житлових кімнат 1-15, 1-16, площею 11,4 кв. м та 10,8 кв. м відповідно, якими вона фактично користується і щодо яких заявляла позовні вимоги, буде справедливим та таким, що відповідатиме допустимим розмірам житлової площі на кожну особу. При цьому допоміжні приміщення вважав за необхідне залишити у спільному (загальному) користуванні сторін та третіх осіб. Суд встановлюючи вказаний порядок користування також врахував і те, що відповідачі і третя особа не заперечували щодо виділення у користування позивачу зазначених житлових кімнат у будинку.

Водночас суд дійшов обґрунтованого висновку, що підстави для виділення у користування позивачу кімнати 1-6 площею 16,2 кв. м, з подальшим облаштуванням за її рахунок в цій кімнаті коридору розміром 1,54 м х 1,3 м, площею 2,0 кв. м відсутні, оскільки дана кімната є прохідною до кімнати 1-5, якою користується відповідач ОСОБА_4 , і остання буде фактично позбавлена доступу до кімнати, якою вона користується, згідно усних домовленостей між сторонами (співвласниками будинку), у разі виділення кімнати 1-6 позивачу. Суд урахував і те, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 існують вкрай неприязні відносини.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про часткове задоволення позову ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим.

У доводах апеляційної скарги позивач вказувала, що висновок суду, щодо встановлення відповідачами порядку користування житловим будинком не відповідає дійсності, оскільки кожен з відповідачів щодня вирішує, якою з кімнат користуватися. Крім того, враховуючи вкрай неприязні відносини між співвласниками, вони постійно не можуть дійти згоди щодо користування вказаним нерухомим майном. Проте такі доводи є надуманими і спростовуються поясненнями сторін про вже встановлений порядок користування жилими кімнатами між ними. Разом з тим, в суді апеляційної інстанції відповідачі пояснили, що вони погоджуються, щоб позивачка також користувалася і кімнатою 1-17 площею 11,5 кв. м, яка знаходиться поряд з кімнатами, які виділені їй в користування, проте остання на такий порядок користування не погоджується, а наполягає на виділенні їй кімнати 1-6 з подальшим переплануванням, хоча такий порядок користування буде порушувати право користування житлом інших співвласників будинку.

Покликання позивача в апеляційній скарзі на те, що розмір житлової площі, яку вона просила виділити їй в користування становить 38,4 кв. м та яка не перевищує розміру житлової площі загальної частки 41,92 кв. м. на кожного співвласника, проте суд виділив їй в користування дві кімнати загальною площею 22,2 кв. м, що порушує її право на рівність частки як співвласника у спільному майні, є безпідставними. Так позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про встановлення порядку користування житловим приміщенням, а вимог щодо виділу в натурі частки з нерухомого майна не заявляла. Як уже зазначалося, правовідносини у розглядуваному випадку стосуються не поділу будинку, а встановлення порядку спільного користування ним і критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Отже, доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, спростовуються вищенаведеними висновками суду першої інстанції, встановленими у справі обставинами і не впливають на законність рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 08 листопада 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: