Справа № 462/6232/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді - Пилип`юк Г. М.

з участю секретаря судового засідання - Кіт В. Р.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа - Обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання свідоцтва на право власності та наказу незаконними та визнання права власності в порядку спадкування, -

встановив:

ОСОБА_1 14.11.2022 року звернулась до Залізничного районного суду м. Львова з позовною заявою та уточненнями до неї /а. с. 43-47/, в якій просить: визнати свідоцтво про право власності від 11.09.2008 року серії НОМЕР_1 та наказ № 1762-Ж-З від 11.09.2008 року Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради на квартиру за адресою АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 незаконними та скасувати їх; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 на 1/2 частку квартири за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 , згідно свідоцтва № НОМЕР_2 про право власності на квартиру від 06.04.1995 року.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 1987 року вона мешкає зі своєю сім`єю за адресою АДРЕСА_1 , квартира має загальну площу 26,8 кв.м. По сусідству в цьому ж будинку мешкали дві жінки похилого віку, які були сестрами, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яким на праві спільної сумісної власності належала квартира за адресою АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва № НОМЕР_2 про право власності на квартиру від 06.04.1995 року, загальною площею 48,5 кв.м., виданого Львівською міською радою народних депутатів. Згідно технічного плану квартира має дві кімнати, площею17,8 кв.м. та 16,3 кв.м. Після смерті ОСОБА_4 позивач за заповітом від 14.08.2006 року, виданого державним нотаріусом Другої львівської нотаріальної контори Щебивовк О. О. успадкувала 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване належним чином ОКП Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 14.09.2006 року № 10418. ОСОБА_3 склала на користь позивача заповіт від 06.02.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Копиляк К. М. ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 померла. Вона подала у шестимісячний термін до Другої львівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, як єдиний спадкоємець. Другою львівською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа. По закінченню шестимісячного строку зі дня відкриття спадщини, тобто з 01.12.2019 року вона мала отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, проте не отримала таке. Листом від 20.09.2022 року їй було відмовлено держаним нотаріусом у видачі свідоцтва та рекомендовано звернутись до суду за визнанням права власності в порядку спадкування за заповітом на частку квартири, оскільки нотаріусом було встановлено, що на квартиру за адресою АДРЕСА_1 існує два правоустановчих документа, які мають протиріччя один до одного ,а саме :1) згідно свідоцтва № НОМЕР_2 про право власності на квартиру від 06.04.1995 року, квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,загальна площа квартири становить 48,5 кв.м.; 2) згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 11.09.2008 року, виданого на підставі наказу № 1762-Ж-3 від 11.09.2008 року Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та складається з однієї житлової кімнати площею 16,3 кв.м., загальна площа квартири 30,7 кв.м.-відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру права власності на нерухоме майно. Вважає, що свідоцтво про право власності на квартиру від 11.09.2008 року на підставі наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 11.09.2008 року № 1762-Ж-З видано з порушенням закону за таких підстав: після смерті ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 було припинено, співвласниками стали ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по1/2 частки кожному. Частки співвласників квартири за адресою АДРЕСА_1 ніколи не виділялись в натурі Виділення в натурі часток неможливо через те, що житлові кімнати мають різну площу: 16,3 кв.м. та 17,8 кв.м., в загальному користуванні знаходиться коридор, кухня, ванна з вбиральнею, які неможливо розділити в натурі; будь яких рішень міської влади або суду стосовно надання дозволу на реконструкцію або зміну планування, або виділу в натурі даної квартири не було; відсутній договір між співвласниками про поділ майна, що перебуває у спільній частковій власності. У зв`язку з чим просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 24.11.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

20.04.2023 року відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності, оскільки оскаржувані свідоцтво про право власності на квартиру № НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 та наказ Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради № 1762-Ж-З видані 11.09.2008 року, відповідно строк позовної давності сплив ще 11.09.2011 року, позивачем не наведено жодних підстав для його поновлення. З оглянутої інвентаризаційної справи вбачається, що 05.11.2019 року видано ОСОБА_1 . Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна.

22.06.2022 року від позивача надійшла заява про визнання причин пропуску строку позовної давності поважно, оскільки в період часу з 11.09.2008 року по 11.09.2011 року вона не знала і не могла знати про наявність свідоцтва про права власності від 11.09.2008 року серії НОМЕР_1 та наказу № 1762-Ж-З від 11.09.2008 року Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, про наявність таких їй стало відомо від нотаріуса під час оформлення спадщини у Другій Львівській державній нотаріальній конторі. 20.09.2022 року їй було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва та рекомендовано звернутись до суду за визнанням права власності в порядку спадкування за заповітом на частку квартири. Таким чином саме 20.09.2022 року вона офіційно взнала про порушення свої прав та у жовтні 2022 року звернулась з позовом до суду.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовну заяву, покликаючись на мотиви такої, просили позов задовольнити. Представник позивача додала, що відповідач фактично незаконно припинив право спільної дольової власності співвласників ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , порушивши рівність часток в праві спільної часткової власності співвласників. На даний час позивачка не може оформити спадщину.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову за безпідставністю позовних вимог та подав заяву про застосування строку позовної давності. Додав, що зоглянутої інвентаризаційної справи вбачається, що 05.11.2019 року видано ОСОБА_1 . Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва № НОМЕР_2 про право власності на квартиру від 06.04.1995 року квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , загальна площа квартири становить 48,5 кв.м.До квартири належить комора в підвалі, площею 3,0 кв.м /а.с. 11/.

Згідно свідоцтва про смерть від 10.02.2006 року серії НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Львові померла ОСОБА_4 у віці 76 років /а.с. 13/.

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.08.2006 року серії ВЕА № 457246 виданого державним нотаріусом Другої львівської державною нотаріальною конторою Щербивовк О. О., на підставі заповіту посвідченого Мішаковою С. Ф., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 10.02.2006 року і зареєстрованого у реєстрі № 278, спадкоємцем зазначеного в заповіті всього майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 є ОСОБА_1 . Спадкове майно, на яке в указаній частці видане це свідоцтво, складається з: 1/2 (однієї другої) частини квартири АДРЕСА_2 , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_6 , виданого виконкому Львівської міської Ради народних депутатів 06 квітня 1995 року, зареєстрованого у Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації за номером запису 10418, в книзі 14, реєстраційний номер 13773059. Вказана квартира в цілому складається з двох кімнат, житловою площею 34,1 кв.м. та кухні. Загальна площа квартири складає 48,5 кв.м. До квартири належить комора в підвалі, площею 3,0 кв.м /а.с. 14/.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11841328 від 14.09.2006 року серії ССВ № 472665, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1-1655 від 14.08.2006 року на праві спільної часткової власності належить 1/2 квартири за адресою АДРЕСА_1 /а.с. 15/.

Рішенням Залізничного районного суду від 27.12.2007 року задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою. Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкоди користуванні квартирою АДРЕСА_2 . Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , а саме: виділено в користування ОСОБА_1 кімнату площею 17,8 кв.м., залишивши в користуванні ОСОБА_3 кімнату площею 16,3 кв.м. та інші нежитлові приміщення спірної квартири /а.с. 22/.

З матеріалів реєстраційної справи на квартиру по АДРЕСА_1 вбачається, що 11.09.2008 року Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради винесено наказ № 1762-Ж-З «Про оформлення права приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 », згідно якого, розглянувши заяву ОСОБА_3 , рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27.12.07 справа № 2-2619/07 та представлені документи, керуючись Цивільним кодексом України, відповідно до ухвал міської ради від 19.10.2006 року № 219 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» (зі змінами і доповненнями) від 21.06.2007 року № 975 «Про затвердження Положення про виконавчий комітет Львівської міської ради», рішень виконавчого комітету від 27.10.2006 року № 1203 «Про затвердження Положення про департамент економічної політики Львівської міської ради та його структури» (зі змінами і доповненнями) та від 23.03.2006 року № 394 «Про порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна і затвердження вартості цих послуг» (зі змінами і доповненнями), прийнято рішення оформити право приватної власності ОСОБА_3 в цілому на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 30,7 кв.м, житловою площею 16,3 кв.м, комора в підвалі 3,0 кв.м, згідно з технічним паспортом. Відділу приватизації державного житлового фонду Залізничного району оформити та видати згідно з пунктом 1 свідоцтво про право власності на квартиру. Громадянці ОСОБА_3 зареєструвати свідоцтво про право власності в обласному комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» /а.с. 26 реєстраційної справи/.

23.09.2008 року ОСОБА_3 звернулась до Львівського ОКП «БТІ та ЕО» із заявою № 5/57672 про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 /а.с. 24 реєстраційної справи/.

Згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 11.09.2008 року серії НОМЕР_1 виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради на підставі наказу № 1762-Ж-З від 11.09.2008 року квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_3 на праві приватної власності. В цілому складається з однієї житлової кімнати площею 16,3 кв.м., загальна площа квартири 30,7 кв.м. Комора в підвалі 3,0 кв.м /а.с. 19/.

Як вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20638089 від 20.10.2008 року серії ССМ № 976405, ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 11.09.2008 року на праві приватної власності належить 1/1 квартири за адресою АДРЕСА_1 /а.с. 20/.

Згідно заповіту від 06.02.2012 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на випадок її смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 , заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 16/.

Відповідно до довідки виданої ОСОБА_1 № 2/13408 від 05.11.2019 року, яка міститься в інвентаризаційній справи на будинок по АДРЕСА_4 , згідно інвентаризаційних матеріалів ОКПЛОР «БТІ та ЕО» станом на 29.12.2012 року квартира АДРЕСА_2 на праві особистої власності не зареєстрована, інформація про оформлення свідоцтва про права власності відсутня /а.с. 159 інвентаризаційної справи/.

Згідно довідки виданої ОСОБА_1 № 2/7911 від 03.07.2019 року, яка міститься в реєстраційній справі на квартиру по АДРЕСА_1 , даних ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 29.12.2012 року квартира АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про право власності на квартиру, виданого управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради на підставі наказу № 1762-Ж-3 від 11.09.2008 року. Інформація про обтяження та заборони на вищевказану квартиру станом на 29.12.2012 року в інвентаризаційній справі бюро відсутня. Станом на 08.07.2019 року квартира складається з однієї житлової кімнати та кухні, загальною площею 30.7 кв.м., житловою 16.3 кв.м., площа підвалу 3.0кв.м. Перепланувань та самочинного будівництва не виявлено /а.с. 35 реєстраційної справи/.

Відповідно до свідоцтва про смерть від 30.05.2019 року серії НОМЕР_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Львові померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 17/.

22.06.2019 року звернулась до Другої львівської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою № 504 про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Копиляк К. М. від 06.02.2012 року за р. № 12, а саме квартиру АДРЕСА_2 /а.с. 51 /зворот/.

Відповідно до довідки виданої ОСОБА_1 № 2/13408 від 05.11.2019 року, яка міститься в інвентаризаційній справи на будинок по АДРЕСА_4 , згідно інвентаризаційних матеріалів ОКПЛОР «БТІ та ЕО» станом на 29.12.2012 року квартира АДРЕСА_2 на праві особистої власності не зареєстрована, інформація про оформлення свідоцтва про права власності відсутня /а.с. 159 інвентаризаційної справи/.

Згідно довідки виданої ОСОБА_1 № 2/7911 від 03.07.2019 року,яка міститься в реєстраційній справі на квартиру по АДРЕСА_1 , даних ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 29.12.2012 року квартира АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про право власності на квартиру, виданого управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради на підставі наказу № 1762-Ж-3 від 11.09.2008 року. Інформація про обтяження та заборони на вищевказану квартиру станом на 29.12.2012 року в інвентаризаційній справі бюро відсутня. Станом на 08.07.2019 року квартира складається з однієї житлової кімнати та кухні, загальною площею 30.7 кв.м., житловою 16.3 кв.м., площа підвалу 3.0кв.м. Перепланувань та самочинного будівництва не виявлено /а.с. 35 реєстраційної справи/.

21.08.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Другої львівської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою в якій просить повернути оригінал заповіту посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Копиляк К. М. від 06.02.2012 року за № 12 для того, щоб вона мала можливість звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів як спадкоємець після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на об`єкт нерухомості, а саме квартиру АДРЕСА_2 /а.с. 98/.

17.05.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Другої львівської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою № 301 про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Копиляк К. М. від 06.02.2012 року за р. № 12, а саме 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 /а.с. 99/.

У відповіді на заяву щодо видачі свідоцтва про право на спадщину від 20.09.2022 року вих. № 843/02-14 наданій державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріальної контори Львівської області Криловецькою В. Є., у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 17.05.2021 року за № 301, індекс 783/02-14 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_3 на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 зазначається, що оскільки відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_5 , виданого Виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів місто Львів 06 квітня 1995 року, частина квартири АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , а відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майна, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 310316614, сформованої Криловецькою В. Є., державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріальної контори Львівської області 20.09.2022 року, відомості про право власності свідчать про належність 1/1 частки приватної власності на квартиру, яка складається з однієї житлової кімнати та кухні, комора в підвалі 3,0 кв.м., загальна площа об`єкту нерухомого майна 30,7 кв.м., житлова площа 16,3 кв.м., зареєстрованої за ОСОБА_3 , на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 11.09.2008 року Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради на підставі наказу № 1762-Ж-З від 11.09.2008 року, їй слід звернутися до суду за визнанням права власності в порядку спадкування за заповітом на частину квартири /а.с. 18/.

Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Так, із аналізу вказаних норм права під захистом цивільних прав (охоронюваних законом інтересів) розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.

Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права (охоронюваного законом інтересу) залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд з`ясовує характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права (охоронюваний законом інтерес) позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Особа, яка звертається до суду з позовом самостійно обирає спосіб захисту, визначає відповідача, предмет та підстави позову та зазначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов.

Так, для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 року у справі № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі № 916/1415/19).

Таким чином, для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Що стосується обраного позивачем способу захисту своїх прав, то суд не може погодитися із зазначеним у позовній заяві та уточненнями до неї /а. с. 43-47/ твердженням позивача про те, що обраний ним спосіб захисту свого порушеного права у формі скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання свідоцтва про право власності незаконним є ефективним, оскільки в подальшому нівелює негативні для позивача наслідки у зв`язку з порушенням права та в майбутньому надає можливість для вирішення питання про належне оформлення права власності на квартиру, оскільки позивач будучи на даний час спадкоємцем за заповітом, під час розгляду справи не довела, що її права та законні інтереси порушені і наявність оспорюваного наказу № 1762-Ж-З від 11.09.2008 року Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та свідоцтва про право власності від 11.09.2008 року серії НОМЕР_1 перешкоджає їй в повній мірі реалізовувати своє право власності, а згідно ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади чи або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Встановлено, що згідно заповіту від 06.02.2012 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на випадок її смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 , заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 звернулася 22.06.2019 року, зазначивши, що на день смерті ОСОБА_3 залишилась квартира АДРЕСА_2 .

Державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріальної контори Львівської області Криловецькою В. Є. відмовлено щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_3 , саме на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 у відповідь на заяву ОСОБА_1 за № 301, індекс 783/02-14 від 17.05.2021 року, однак державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріальної контори Львівської області Криловецькою В. Є. не було відмовлено ОСОБА_1 щодо прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Копиляк К. М. від 06.02.2012 року за р. № 12, а саме на квартиру АДРЕСА_2 в цілому, відповідно до її заяви від 22.06.2019 року № 504 про прийняття спадщини, на яку і було складено заповіт. При цьому слід зазначити, що заповіт на 1/2 частку зазначеної квартири в матеріалах справи відсутній.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, оскільки в матеріалах справи наявна відмова нотаріуса щодо оформлення спадщини на 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 , однак відсутня відмова нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заявою ОСОБА_1 від 22.06.2019 року на квартиру в цілому, позивач обрала невірний спосіб захисту порушеного права або інтересу та вказаний позов на даний час є передчасним.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за безпідставністю таких.

Що стосується заяви представника відповідача про пропуск строку позовної давності, то суд виходить із того, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України).

Стаття 267 ЦК України встановлює, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суди при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31.10.2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07.11.2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо).

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову за його безпідставністю, тому відсутні підстави для застосування строків позовної давності. Однак слід зазначити, що згідно оглянутих матеріалів справи, зокрема реєстраційної справи, позивачу було відомо 03.07.2019 року про наявність свідоцтва про право власності від 11.09.2008 року, а також в матеріалах справи (а. с. 98) наявна її заява у Другу львівську державну нотаріальну контору від 21.08.2019 року, в якій вона просить повернути їй оригінал заповіту з метою звернення до суду, однак позов скеровано до суду поштовою кореспонденцією 09.11.2022 року, зареєстровано в суді 14.11.2022 року.

При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Згідно з ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У ст. 265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

З урахуванням того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, то, керуючись ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати в частині сплати судового збору та пов`язаних з професійною правничою допомогою необхідно покласти на нього.

На підставі викладено та керуючись ст. 11, 15-16, 267, 393 ЦК України, ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 60, 76-81, 223, 258, 263, 264, 265, 268, 352 ЦПК України, -

ухвалив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа - Обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання свідоцтва на право власності та наказу незаконними та визнання права власності в порядку спадкування - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду, згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України - через Залізничний районний суд м. Львова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - Львівська міська рада, , місцезнаходження: м. Львів, пл. Ринок, 1;

Третя особа - Обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», , місцезнаходження: м. Львів, вул. Липинського, 54.

Повний текст рішення виготовлений 22.01.2024 року.

Суддя/підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: Г. М. Пилип`юк