ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1756/24 Справа № 203/2428/23 Суддя у 1-й інстанції - Казак С.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Барильської А.П., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант» на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2023 року по справі за позовом товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2023 року товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант» (далі - ТзДВ СК «Альфа-гарант») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, мотивуючи його тим, що 18 серпня 2021 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «NISSAN TIIDA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «MERCEDES-BENZ Е280 CDi», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Вказували, що транспортний засіб «NISSAN TIIDA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був застрахований по договору страхування транспортних засобів за полісом №204295651 в ТзДВ СК «Альфа-Гарант» та відповідно до заяви ОСОБА_1 від 25 серпня 2021 року ними було виплачено страхове відшкодування в сумі 64 513, 01 грн.

Зазначали, що вони свої зобов`язання виконали в повному обсязі, а запасні деталі, які були замінені відповідачем при здійсненні ремонту автомобіля, а саме: двері задні ліві, крило заднє ліве, облицювання порогу лівого, підлягають поверненню. 09 листопада 2021 року та 15 вересня 2022 року ними було направлено відповідачу відповідні листи з проханням передати замінені деталі, втім жодної відповіді ними отримано не було

Посилаючись на те, що згідно звіту ТОВ «Партнер-Консалт» від 19 вересня 2022 року №28-D/11/32, вартість змінних складових становить 9 110,70 грн., просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача вказану суму.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТзДВ СК «Альфа-гарант», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне дослідження матеріалів справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вони мають право вимагати від відповідача запчастини або ставити питання про стягнення їх вартості та суд протиправно відмови у задоволенні їх позову.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 9 110,70 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 18 серпня 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «NISSAN TIIDA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та автомобіля «MERCEDES-BENZ Е280 CDi», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «NISSAN TIIDA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована за полісом №204295651 в ТзДВ СК «Альфа-Гарант».

Позивачем ТзДВ СК «Альфа-Гарант» було виплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 12 545, 79 грн.

ОСОБА_1 07 вересня 2021 року звернувся до судового експерта Дроздова Ю.В., відповідно до висновку якого №2810/21 від 19 жовтня 2021 року, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин колісного транспортного засобу «MERCEDES-BENZ Е280 CDi», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП 18 серпня 2021 року, була визначена в сумі 62 013,01 грн. без ПДВ, а вартість матеріального збитку в сумі 66 947,49 грн.

Не погоджуючись з розміром виплаченого страхового відшкодування ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду про стягнення з ТзДВ СК «Альфа-Гарант» недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 49 467, 22 грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2022 року по справі №182/415/22 позов ОСОБА_1 було задоволено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 серпня 2022 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень в касаційному порядку рішення судів першої та апеляційної інстанції не оскаржувались та, таким чином, 31 серпня 2022 року набрали законної сили.

На виконання рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2022 року по справі №182/415/22 позивачем було здійснено доплату ОСОБА_1 страхового відшкодування в сумі 49 467, 22 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень діючого законодавства обов`язок позивача полягав у відшкодуванні потерпілій особі витрат, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. В свою чергу стягненню з винуватця дорожньо-транспортної пригоди підлягала ринкова вартість виконаних ремонтних робіт із відновлення автомобіля (без урахування зносу замінених деталей) зменшена на суму виплаченого страхового відшкодування (з урахуванням зносу замінених деталей). Тому, питання про передачу деталей, які підлягали заміні, в даному випадку могло бути поставлено заподіювачем шкоди, а не позивачем. Крім того, згідно долучених до позову матеріалів вбачається, що за наслідками дорожньо-транспортної пригоди позивачем було відшкодовано відповідачу, як потерпілій особі, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, в розмірі оціненої матеріальної шкоди з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу деталей, що підлягали заміні, тобто в межах відповідальності визначеної ст.29 Закону України Закону України №1961-IV. Доказів тому, що відповідачем в подальшому було проведено відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу, а також тому, що відповідні деталі фактично було замінено, а не відремонтовано, позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до вимог ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховою компанією відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Як вбачається з ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання ,зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п.26 цієї постанови до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки відповідно до правил ст.993 ЦК України.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З матеріалів даної справи вбачається, що позивач виплатив потерпілому з вини ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ТзДВ СК «Альфа-гарант», відповідачу ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 12 545,79 грн. та в подальшому виконав рішення суду та здійснив доплату страхового відшкодування у розмірі 49 467,22 грн.

Згідно змісту п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 04 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Таким чином колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у стягнення з ОСОБА_1 потерпілого у ДТП вартості деталей (двері задньої лівої, крила заднього лівого, накладки дверей задніх лівих).

Доводи апеляційної скарги в частині того, що вони довели належними та допустимими доказами заявлені позовні вимоги відхиляються.

Крім того, жодних доказів того, що відповідач, отримавши страхове відшкодування, здійснив заміну двері задньої лівої, крила заднього лівого, накладки дверей задніх лівих, а не їх ремонт позивачем не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант» залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 січня 2024 року.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: А.П.Барильська

М.О.Макаров