МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2024 р. Справа №370/2692/23

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Білоцької Л.В., розглянувши у приміщенні суду у смт Макарів Київської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася до Макарівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 06.08.2004 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Спільних дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення господарства. На даний час спільне господарство не ведуть, разом не проживають. Примирення та подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим. Розірвати шлюб через органи РАЦС відповідач не бажає.

Позивач просить: розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, який зареєстрований 06.08.2004 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 794; стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 24.10.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України.

Копію ухвали від 24.10.2023 року та копію позовної заяви з додатками відповідач отримав 11.11.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням № 734.

У встановлений судом строк, відповідач на адресу суду подав відзив на позовну заяву, який прийнятий судом та приєднаний до матеріалів справи. У відзиві відповідач вказав, що проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що з позивачем разом у шлюбі вони прожили майже двадцять років, як і в кожній сім`ї є різні ситуації, причини їх з`ясування, але він ніколи не ображав дружину. За всі роки спільного життя, старався для сім`ї. Під час шлюбу за спільні сімейні кошти ними була придбана земельна ділянка в АДРЕСА_1 . Він з дружиною зареєстровані за різним місцем реєстрації, а фактично з 2008 року проживають у садовому будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначений будинок загальною площею 139,3 м.2, він власними зусиллями побудував з першого камінця і, до ведення його в експлуатацію. 19.07.2012 року садовий будинок зареєстрований на праві приватної власності за його дружиною ОСОБА_1 . З 24 лютого 2022 року, коли Київська область була під окупацією російських військ, він разом з дружиною переїхали проживати до його матері в село Нові Опачичі, Фастівського району, Київської області. Дружина з ним проживала в селі до травня місяця 2022 року, і поїхала в Київ. Він став на захист Батьківщини, пішов в територіальну оборону на блокпост, де перебував до травня місяця 2023 року, та за станом здоров`я не уклав контракт, допомагає волонтерам для ЗСУ. На протязі останнього року, вони спілкуються, і нічого не віщувало йому про розлучення. Отримавши позовну заяву з ухвалою суду, його дуже це шокувало, і незрозуміло таке рішення дружини. Дружина зазначає, що вони проживають окремо, але це не означає що потрібно розлучатися. Причиною спільного не проживання, стало те, що він став на захист Батьківщини, а не пішов із сім`ї, і не покинув дружину. Як вбачається з даного позову, саме з ініціативи дружини, необхідно розірвати шлюб між ними. Також відповідач не погоджується з тим, що дружина зазначає, що спору з приводу майна, набутого за час перебування у шлюбі, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, не має. Відповідач стверджує той факт, що з позивачем вони не говорили про розірвання шлюбу, а тому зазначене нею у позові є прямим обманом, що він не хоче в добровільному порядку розірвати шлюб. Тому просив відмовити у задоволенні позову.

У встановлений судом строк від позивача надійшла відповідь на відзив, яка прийнята судом та приєднана до матеріалів справи. У відповіді на відзив позивач заперечуючи обставини викладені відповідачем у відзиві просила позов задовольнити з підстав викладених у позові.

У встановлений судом строк від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які прийняті судом та приєднані до матеріалів справи. У запереченнях відповідач вказав, що обставини викладені позивачем у відповіді на відзив не відповідають дійсності, проти позовних вимог заперечив в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що 06.08.2004 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 794. Прізвища після одруження: чоловіка та дружини ОСОБА_4 (а.с. 12).

Як вказала позивач, а відповідач заперечив, що сімейне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення господарства. Примирення та подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі.

До поданого позивачем компакт-диску, на якому, містяться аудіо-записи розмов, як вказує позивач, між сторонами у справі, де зі сторони відповідача звучить ненормативна лексика в сторону позивача, численні образи та звинувачення, суд ставиться критично, оскільки не вбачається можливим встановити, що дійсно розмова відбувається між сторонами у справі.

Вирішуючи даний спір, суд виходить також з наступного.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Між сторонами склались правовідносини, які регулюються ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, якими передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є подружжям, проте один із них наполягає на розірванні шлюбу. Шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини з відповідачем, не проживає з ним спільно протягом року, не веде спільне господарство, тому суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Виходячи з засад сімейного законодавства шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Як вбачається із матеріалів справи, позовна заява ОСОБА_1 про розірвання шлюбу надійшла до суду у жовтні 2023 року, за вказаний період часу (більше трьох місяців) примирення між сторонами не відбулося.

Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

У позовній заяві позивач зазначала, що сімейне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ними, мають різні погляди на сімейне життя та ведення господарства, мають різні характери та звички. Будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів, через втрату почуття любові та поваги один до одного.

Відтак, судом встановлено, що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому суд приходить до висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності поданих сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, підстав для звільнення відповідача від їх стягнення судом не встановлено, позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., тому його слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 5, 76-81, 83, 95, 141, 247, 265, 354-355 ЦПК України суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 06.08.2004 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 794 розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 не змінювати, залишити шлюбне « ОСОБА_4 ».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян для проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 26.01.2024 року.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

ОСОБА_2 : АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Л.В. Білоцька