ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5187/23
Провадження № 2/210/262/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
18 січня 2024 року м. Кривий Ріг
Суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Вікторович Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -
22 вересня 2023 року адвокат Зеркін Артур Сергійович звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та просив суд зменшити розмір аліментів, що стягується з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь непрацездатної матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/8 до 1/12 частини всіх видів доходу (заробітку) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, та довічно. Раніше виданий виконавчий лист Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області №210/6424/21, 2/210/458/22 виданий 01.05.2023 року визнати таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №210/6424/21 з ОСОБА_1 на користь його матері ОСОБА_2 було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), починаючи з 08 листопада 2021 року довічно. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.11.2022 року по справі №210/6424/21 рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №210/6424/21 змінено в частині визначеного розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь його непрацездатної матері ОСОБА_2 , зменшивши цей розмір з 1/4 на 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 04.07.2023 року звернено стягнення з заробітної плати, пенсії, стипендії та інші доходи боржника в рамках виконавчого провадження №71887678.
Окрім позивача, відповідач має повнолітню працездатну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте відповідач не зверталась за стягненням аліментів до своєї доньки. ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 є співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Наразі у вказаній квартирі проживає сестра позивача та позивач не має доступу до вказаної квартири, у зв`язку з чим, змушений був звернутись до суду з позовною заявою про визначення порядку користування майном. Відповідач по справі отримує пенсійні виплати, має власне житло, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_5 позивача народився син, який відповідно до медичного висновку №18 про дитину інваліда до 18 років від 16.06.2023 року є дитиною з інвалідністю І підгрупи «А».З 06.06.2023 року по 16.06.2023 року син позивача знаходився на лікуванні. Дитина потребує великих витрат з огляду на наявну інвалідність та загальний стан здоров`я, дружина позивача не має змоги працювати та вимушена приділяти весь вільний час спільній дитині. Судовим наказом Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позивача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів. З березня 2020 року позивач працевлаштований у філії газопромислового управління «Полтавгазвидобування» АТ «Укргазвидобування», проте враховуючи відсутність власного житла у м. Полтава вимушений винаймати квартиру. Так, договором оренди квартири №133 від 01.06.2023 року підтверджується, що позивач орендує квартиру вартістю 8000,00 грн. за місяць та оплачує комунальні послуги за вказану квартиру.
Окрім того, представник позивача зазначив, що станом на жовтень 2021 року відповідач отримувала пенсію у розмірі 2682,04 грн. на місяць, з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць встановлений у розмірі 2589 грн., а прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність складає 2093 грн., згідно Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік». У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказана справа надійшла до провадження судді Вікторович Н.Ю. (а.с. 29)
Ухвалою суду від 11 жовтня 2023 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. (а.с. 33)
Відповідач ОСОБА_2 про перебування у провадженні суду вказаної справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення ухвали суду про прийняття до провадження справи від 11 жовтня 2023 року за адресою проживання. Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не направила. Відповідач вважається належним чином повідомленою про розгляд справи відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлялася про перебування в провадженні суду даної справи. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін, - не подала, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2022 року по справі №210/6424/21 з ОСОБА_1 на користь його матері ОСОБА_2 було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), починаючи з 08 листопада 2021 року довічно. (а.с. 10-11)
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.11.2022 року по справі №210/6424/21 рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №210/6424/21 змінено в частині визначеного розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь його непрацездатної матері ОСОБА_2 , зменшивши цей розмір з 1/4 на 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. (а.с. 12-14)
Позивач у позові зазначає, що підставою зменшення аліментів є зокрема наявність у відповідача іншої повнолітньої дитини ОСОБА_3 та перебування на утриманні позивача неповнолітньої дитини з інвалідністю І підгрупи «А».
Однак, вказані обставини були дослідженні судом апеляційної інстанції під час під час розгляду апеляційної скарги по справі №210/6424/21, так зменшуючи розмір аліментів які підлягають стягнення з ОСОБА_1 на користь його непрацездатної матері ОСОБА_2 , колегія суддів апеляційної інстанції зокрема зазначила, що: «Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції врахувавши, що позивач є одинокою людиною, інших доходів окрім пенсії немає, розмір якої є невеликим, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу непрацездатній матері, підстав для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивачки немає, однак суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідач має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який хворіє і потребує матеріальних витрат та наявність у позивача ще однієї дитини ОСОБА_3 , яка працює та має можливість надавати матеріальну допомогу матері ОСОБА_2 .
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, зміні рішення суду в частині визначеного розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання непрацездатної матері, зменшивши цей розмір з 1/4 до 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісяця.»
Крім того, в обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначає, що з березня 2020 року позивач працевлаштований у філії газопромислового управління «Полтавгазвидобування» АТ «Укргазвидобування», проте враховуючи відсутність власного житла у м. Полтава вимушений винаймати квартиру. Так, договором оренди квартири №133 від 01.06.2023 року підтверджується, що позивач орендує квартиру вартістю 8000,00 грн. за місяць та оплачує комунальні послуги за вказану квартиру.
Однак, відповідно до долученої до матеріалів справи копії Договору оренди квартири АДРЕСА_4 від 01.06.2023 року (яка частково є нечитабельною) не можливо встановити яку вартість орендної плати позивачем сплачується за вказану квартиру.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст.7 ч.9 СК України).
Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ст.2, ст.7 СК України).
Якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані СК України, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин (ст.8 СК України).
Відповідно до положень ст.8 Конвенції - кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Таким чином, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, щодо виконання обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків регулюються нормами Сімейного кодексу України, зокрема, главою 17 СК України.
У відповідності до положень ст.51 Конституції України та ст.172 СК України - повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу, що забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
У визначенні Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за №1058-IV від 09 липня 2003 року - непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі, діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону (ст.1).
Тож, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК України).
Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків, з урахуванням отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявності у батьків майна, що може приносити дохід тощо, при цьому, сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу, при встановленні якої повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі, і отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
Крім того, за приписами ст.203, ст.206 СК України, що визначає обов`язок дочки, сина брати участь у додаткових витратах на батьків та стягнення з дитини витрат на догляд та лікування батьків, - дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю, і, у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними.
Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу), з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, і, при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків (ст.205 СК України).
При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги матеріальний та сімейний стан платника та одержувача аліментів (ст.272 СК України), і, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати (ст.273 СК України).
СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків.
Таким чином, тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.
Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов.
Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.
Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги беруться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.
При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19.
У відповідності до Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» за №2710-IX від 03 листопада 2022 року - з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, складає для осіб, які втратили працездатність, - 2093 гривні.
Ухвалою суду від 11 жовтня 2023 року судом було задоволено клопотання представника позивача та витребувано у Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області довідку про доходи (пенсійні виплати) за період з березня 2023 року по вересень 2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та інформацію про те, чи отримує відповідач житлову субсидію, якщо так то у якому розмірі. (а.с. 34)
15 січня 2024 року на адресу суду надійшов Лист вих. №0400-010704-7/212839 від 29.12.2023 року за підписом начальника головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Відповідно до долученої до вказаного листа довідки №816 від 27.12.2023 року ОСОБА_2 , за період з 01.03.2023 року по 30.09.2023 року отримала пенсії в розмірі 23 770,18 грн., щомісячний розмір пенсії складає 3 395,74 грн.
Відповідно до долученої до вказаного листа довідки №817 від 27.12.2023 року ОСОБА_2 , за період з 01.03.2023 року по 30.09.2023 року отримала субсидії на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 2444,88 грн., щомісячний розмір субсидії з червня по вересень 2023 року складає 191,43 грн.
При розгляді справи суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05 вересня 2019 року в справі № 212/1055/18-ц, від 10 січня 2019 року в справі № 369/7004/17, які є обов`язковими для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до яких обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі №212/1055/18-ц), також у даній постанові Верховним Судом зроблено висновок про застосування норм права та зазначено , що отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. При цьому вказав, що не відступає від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 р. у справі № 759/1315/17, оскільки в ній колегія суддів враховувала прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, який отримує позивачка як один із доводів у сукупності з іншими доказами для вирішення спору, а тому не посилалася на положення статті 75 СК України. У Постанові Верховного суду від 07 листопада 2018р. № 400/1621/16-ц: Верховний Суд зазначив, що звільнення від обов`язку утримувати матір, батька може мати місце лише у випадку, якщо такий обов`язок у дочки, сина виник.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Так, конструкція зазначеної статті 192 СК України визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22).
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.
Згідно з ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підставі досліджених у справі доказів суд дійшов висновку про недоведеність позивачем існування обставин, з якими закон пов`язує можливість зменшення стягуваних в порядку ст.ст.202, 205 СК України аліментів на утримання непрацездатного батька.
Суд встановив, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів і на момент розгляду даної справи сімейний стан платника аліментів ОСОБА_1 не змінився., доказів того, що у нього змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я матеріали справи не містять.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог та зменшити розмір аліментів.
На підставі викладеного та керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 202, 205 СК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 81, 89, 141, 263- 265, 280- 284, 430 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Н. Ю. Вікторович