РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/3606/23

18 січня 2024 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Олійника П. В.

з участю секретаря Зберун К. Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Костопільської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Костопільського районного суду із позовом до Костопільської міської ради, в якому просить суд, визнати за ним право власнсоті на приміщення піднавісу тракторної бригади, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею, 403.00 кв. м.

В обгрунтування позову зазначив, що майно пайового фонду, а саме приміщення піднавісу тракторної бригади, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , передано від СВК «Пісківський» позивачу. Передача об`єкта нерухомого майна засвідчена актом прийому-передачі, який підписаний сторонами. 16 вересня 2010 року між СВК «Пісківський», як продавець, та позивач , як покупець було укладено договір, за умовами якого СВК «Пісківський» передав у власність позивачу приміщення піднавісу тракторної бригади, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . З метою набуття права власності на зазначене нерухоме майно 28 вересня 2023 року позивачем було подано документи щодо проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Державним реєстратором прав на нерухоме майно Контратюком О.В. Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області було розглянуто його заяву від 28.09.2023 відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141 та встановлено наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій, а саме те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у зв`язку із зазначеними обставинами відмовлено у проведенні права власності на приміщення піднавісу тракторної бригади, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач з зазначає, він є власником приміщення піднавісу тракторної бригади на підставі договору купівлі-продажу. Тому просить суд, задоволити його позовні вимоги.

Позивач в судове засідання не з`явився, від останнього надійшла заява про розгляд справи у йогої відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходитьдо наступного висновку.

Відповідно до ст. 76,81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішеная справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що16 вересня 2010 року між СВК «Пісківський», як продавець, та ОСОБА_1 , як покупець було укладено договір, за умовами якого СВК «Пісківський» передав у власність ОСОБА_1 приміщення піднавісу тракторної бригади, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що 16.09.2010 року між СВК «Пісківський» та ОСОБА_1 , в простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого СВК «Пісківський» передає, а Покупець ОСОБА_1 приймає у власність приміщення піднавісу тракторної бригади, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість об`єкта приватизації становить 15000 грн. На умовах даного договору покупець зобов`язався в порядку і на умовах, передбачених Договором, прийняти майно і сплатити договірну ціну 9247 грн. за нього в порядку, передбаченому Договором.

В цей же день між сторонами договору підписано акт прийому-передачі майна по договору купівлі-продажу від 16.09.2010 року, згідно якого Продавець передав, а Покупець отримав у власність приміщення піднавісу тракторної бригади, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Одночасно Покупець сплачує продавцю вартість піднавісу в сумі 15000,00 грн.

Позивач в позовній заяві зазначає, що 28 вересня 2023 року позивач він подав документи щодо проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

02.10.2023 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Контратюком О.В. Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області було прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, оскільки подані ОСОБА_1 документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у зв`язку із зазначеними обставинами відмовлено у проведенні права власності на приміщення піднавісу тракторної бригади, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 331 ЦК України передбачено якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 4 ст.334 ЦК України унормовано, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до вимог ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

За наведеного договір купівлі-продажу приміщення піднавісу тракторної бригади підлягав нотаріальному посвідченню.

За змістом ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Частиною 3 ст.640 ЦК України встановлено, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст.220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимог про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір купівлі-продажу приміщення піднавісу тракторної бригади, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 16.09.2010 року нотаріально не посвідчений, а тому є нікчемним, не породжує для сторін прав та обов`язків, а тому не може бути підставою для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Способи захисту цивільних прав і інтересів визначені у статті 16 ЦК України, і їх перелік не є вичерпним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також перераховані конкретні способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша, друга статті 5 ЦПК України).

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно частин 1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. При цьому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно зі ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Виходячи з системного аналізу ст. ст.15, 16 ЦК України та ст. 5 ЦПК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів покладено саме на позивача.

Згідно роз`яснень, викладених в п.11 постанови Пленуму Верховного України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року за №14, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод і інтересів, а також у разі звернення до суду органів чи осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або держави та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про не обґрунтованість і не доведеність заявленого позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 321, 328, 331, 334, 387, 388 Цивільного Кодексу України та ст.12, 13, 76, 81, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Костопільської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач : Костопільська міська рада, 35000, Рівненська область, м. Костопіль, вул. 1 Травня,3.

Повний текст рішення виготовлено 19 січня 2024 року.

СуддяП. В. Олійник