Справа № 127/518/23
Провадження № 22-ц/801/177/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондарук О. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Матківської М. В.,

з участю секретаря судового засідання: Собцевої А. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Слободянін Максим Вікторович, на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2023 року та додаткове рішення цього ж суду від 08 листопада 2023 року, ухвалені під головуванням судді Бондарук О. П. в залі суду в смт Теплик Вінницької області,

в цивільній справі № 127/518/23 за позовом представника позивача адвоката Люлика Романа Івановича, що діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

постановив:

Короткий зміст вимог

У січні 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник адвокат Люлик Роман Іванович, звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 коштів у сумі 152 000 доларів США.

Позов обґрунтував тим, що 11 січня 2022 року він позичив грошові кошти в розмірі 152 000 доларів США відповідачу ОСОБА_1 на потреби фермерського господарства «Токарчука Володимира Мефодійовича», який, в свою чергу, власноручно написав розписку та зобов`язався повернути вказану суму грошей до 30 грудня 2022 року. На неодноразові звернення з проханням повернути кошти відповідач не реагує, борг не повертає, що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 152 000 (сто п`ятдесят дві тисячі) доларів США, а також судові витрати за подання позовної заяви в сумі 13 420 грн та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 536,80 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що суд вважає доведеною обставиною, що укладений сторонами договір позики, оформлений розпискою, є не лише фактом укладення договору позики, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, і як наслідок виникнення у відповідача боргового зобов`язання.

Додатковим рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 08 листопада 2023 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Люлика Р. І. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У грудні 2023 року адвокат Слободянін М. В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки не погоджується із таким рішенням, вважаючи його прийнятим внаслідок неповного з`ясування всіх обставин справи та у зв`язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, просить рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2023 року та додаткове рішення цього ж суду від 08 листопада 2023 року у цій справі скасувати та направити справу на розгляд за встановленою законом підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 05 грудня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Міхасішин І. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 грудня 2023 року, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі, надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 грудня 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду на 30 січня 2024 року о 11:20 год з повідомленням сторін.

Відповідно до ухвали Вінницького апеляційного суду від 15 січня 2024 року розгляд цивільної справи № 127/518/23 призначений 30 січня 2024 року о 11:20 год проведено в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи за участю представника ОСОБА_1 адвоката Слободяніна М. В.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та представник відповідача - адвокат Слободянін М. В. не зявилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Ухвалою суду від 15 січня 2024 року, яка отримана представником, задоволено його заяву про проведення розгляду справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, судом попереджено про відповідні ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду. Проте представник відповідача не прийняв участі в режимі відеоконференції, на телефонні дзвінки не відповідав.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Люлик Р. І. заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважає судове рішення першої інстанції законними та обґрунтованими, просив залишити його без змін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що прийнято із грубим порушенням норм процесуального права. Зазначає, що із 06.01.2023 ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про зареєстроване місце проживання (а.с.47). Отже вважає, що справа була розглянута неповноважним судом з грубим порушенням норм процесуального закону, зокрема, щодо підсудності, про що неодноразово зазначалось відповідачем в ході розгляду справи.

У зв`язку із тим, що матеріалами справи підтверджується належними та допустимими доказами факт того, що на момент розгляду справи судом першої інстанції, відповідач проживав у Солом`янському районі міста Києва, під час розгляду справи неодноразово зазначалось про те, що справа не підсудна Теплицькому районному суду Вінницької області, вважає, що відповідно до вимог статі 378 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню.

По-друге, окрім розгляду справи з грубим порушенням вимог процесуального законодавства, зазначає, що справа розглянута неповноважним складом суду, з огляду на те, що зі звіту про автоматизований розподіл по справі №127/518/23 від 10.02.2023 вбачається, що: «Дата та час початку автоматизованого розподілу: 10.02.2023 13:12:27. Час закінчення автоматизованого розподілу: 13:12:27». Разом з тим, відповідно до інформації, зазначеної на офіційному сайті Теплицького районного суду Вінницької області, розклад роботи суду передбачає перерву з 12:30 до 13:45. Що, на думку представника скаржника, вказує на істотність встановлених порушень, що викликають сумніви у законності розподілу справи між суддями та додатково до порушень правил територіальної підсудності в черговий раз свідчить про те, що справа розглянута неповноважним складом суду, що є прямою підставою для скасування судового рішення.

По-третє, зі змісту наявної у матеріалах справи «розписки» неможливо встановити характер взаємовідносин між сторонами укладеного правочину. Ба більше, оскільки текст «розписки» є нерозбірливим, також неможливо встановити сторін правочину, дату та умови на яких він укладався.

Зауважує, що та частина тексту, де можливо дійти до припущення, що йдеться про отримання певною особою від іншої особи певної суми грошових коштів, не міститься посилання на момент передання грошових коштів, а умови надання та повернення коштів є суперечливими, що апріорі не може свідчити про укладання договору позики.

Зазначає, що боргова розписка, яка не містить посилання на момент передання грошових коштів, а умови надання та повернення коштів є суперечливими, не може свідчити про укладання договору позики.

З огляду на факт порушення здійснення порядку авторозподілу справи, враховуючи те, що розгляд справи відбувся з порушенням правил територіальної підсудності та врахувавши факт того, що зі змісту наданого позивачем документу на підтвердження своїх вимог взагалі неможливо встановити ані дату його укладення, ані сторін, так як і основні його умови, вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, а справу передати на новий розгляд уповноваженому суду.

Окрім цього, оскільки, додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення в справі, у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу, та у випадку задоволення апеляційної скарги, суд зобов`язаний скасувати і додаткове судове рішення.

Відзив від позивача ОСОБА_2 , впродовж встановленого строку, на адресу апеляційного суду не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що позивач, звернувшись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 боргу за договором позики, посилався на те, що 11 січня 2022 року він передав у позику відповідачу грошові кошти у сумі 152 000 доларів США.

На підтвердження цього стороною позивача суду надана розписка, складена і підписана відповідачем власноручно, якою останній підтвердив отримання від ОСОБА_2 в борг 152 000 доларів США із зобов`язанням їх повернення до 30.12.2022.

Суд першої інстанції, надавши оцінку всім наявним у справі доказам, проаналізувавши зміст розписки про отримання коштів відповідачем від позивача, дійшов до висновку, що між сторонами був укладений договір позики, оформлений розпискою, власноручно складеною і підписаною ОСОБА_1 із зазначенням, в тому числі, факту отримання коштів в борг в сумі 152 000 доларів США, прописавши строк і порядок їх повернення.

Зміст розписки містить відомості про отримання повної суми грошових коштів відповідачем в борг у момент написання розписки.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідають.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані рішення суду першої інстанції ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частини перша, друга та третя статті 202 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

Зі змісту оригіналу розписки (т. 1 а. с. 157) встановлена дата її складання 11.01.2022, що посвідчує факт передання грошової суми позичальнику, а тому доводи апеляційної скарги про те, що вона не містить посилання на момент передання грошових коштів є безпідставними.

Також суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що зі змісту наявної у матеріалах справи «розписки» неможливо встановити характер взаємовідносин між сторонами укладеного правочину.

Встановивши наведені вище обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із договорів позики, що підтверджується, у тому числі, наданою позивачем розпискою, умови якої ОСОБА_1 не виконав, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення боргу.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 , який написав розписку, не зазначає справжню, на його думку, правову природу укладеного договору.

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що справа розглянута з грубим порушенням норм процесуального закону, зокрема, щодо підсудності, про що неодноразово зазначалось відповідачем в ході розгляду справи, оскільки питання щодо підсудності справи Теплицькому районному суду Вінницької області вирішено постановою Вінницького апеляційного суду від 13 квітня 2023 року.

Позивач подав позов до Вінницького міського суду Вінницької області посилаючись на п. 8 ст. 28 ЦПК України.

Ухвалою Вінницького міського суду від 10.01.2023, яка не оскаржувала відповідачем, справу на підставі ч. 1 ст. 27 ЦПК України було направлено за підсудністю до Теплицького районного суду Вінницької області за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Згідно з частиною першою статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Так, зі змісту положень пункту першого частини першої статті 31 ЦПК України вбачається, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Разом з тим, з огляду на положеннями частини першої статті 32 ЦПК України, її застосування судом першої інстанції можливе лише один раз в одній справі.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 203/2372/18 (провадження № 61-5339св19) та у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 933/742/20 (провадження № 61-1961св21).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів дійшла до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Слободянін Максим Вікторович, залишити без задоволення.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2023 року та додаткове рішення цього ж суду від 08 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2024 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

М. В. Матківська