РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024р. Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бойко Л.Л.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Тетяна Михайлівна, місце знаходження: АДРЕСА_3 , про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

30.11.2023р. позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся по батьковій ліній ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_4 , право власності на яку спадкодавець набула як член ЖБК-267 «Монтажник» після виплати вартості квартири. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є відповідач ОСОБА_2 як чоловік та вона як онука за правом представлення відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України, оскільки її батько та син ОСОБА_3 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Чоловік спадкодавця та її дідусь ОСОБА_2 спадщину після смерті дружини ОСОБА_3 не прийняв, з відповідною заявою до нотаріуса не звертався, разом із спадкодавцем на день її смерті не проживав, жодних майнових вимог до неї не має. Фактично шлюбні відносини між ним та бабусею були припинені ще в 1982р., з цього часу вони разом не проживали. З 2004р. ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 . Бабуся ОСОБА_3 на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , але фактично постійно проживала в належній їй на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1 разом з нею та її матір`ю ОСОБА_5 . Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були однією родиною. Останні роки бабуся хворіла, фактично була прикута до ліжка, тому потребувала стороннього догляду. Вона доглядала за бабусею, надавала їй допомогу. Оскільки вони зі спадкодавцем на день її смерті проживали разом за однією адресою, вважає, що вона прийняла спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України. З заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_3 вона звернулась до нотаріуса, була відкрита спадкова справа, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом було відмовлено, оскільки відсутнє документальне підтвердження спільного проживання зі спадкодавцем на час смерті, акт ОСББ «Монтажник» від 16.11.2023р. про фактичне проживання як такий доказ нотаріус не прийняла. У зв`язку з цим вона вимушена звернутись до суду з цим позовом. Факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем відповідно до ЦК України має юридичне значення для прийняття спадщини, тому може бути встановлений судом. Крім того, на цей час відсутні оригінали правоустановчих документів на спадкову квартиру, яка була виділена ОСОБА_3 в 1982р. на підставі ордеру №1324 А-VII від 16.12.1982р. як члену ЖБК-267 «Монтажник». На момент надання квартири бабуся перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , але вони вже фактично разом не жили. Пай за квартиру був сплачений бабусею в 1992р. за особисті кошти, тому квартира є її особистою приватною власністю. Вказані обставини вказують на наявність спору про право, який також підлягає вирішенню судом.

Просить встановити факт її постійного проживання з бабусею ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час її смерті за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 01.12.2023р. відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 14.12.2023р. підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Мєдвєдєва А.В. не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує повністю, просить його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Земцова В.О. в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у відсутність відповідача та його представника, відповідач позов визнає повністю і не заперечує проти його задоволення.

Третя особа - приватний нотаріус ЗМНО Бахматська Т.М. в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність зазначених осіб.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Запоріжжі померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (арк.10).

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_4 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_3 на праві власності на підставі довідки ЖБК «Монтажник» №78 від 27.05.2016р.

Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.06.2016р. (арк.16).

Згідно довідки ЖБК «Монтажник» №78 від 27.05.2016р. ОСОБА_3 є членом ЖБК-267 «Монтажник» і їй належить на праві власності квартира АДРЕСА_4 , яка виділена на підставі ордеру №1324 А-VII від 16.12.1982р., виданого Запорізьким міськвиконкомом згідно з рішенням №260 від 23.07.1981р. Вартість квартири в сумі 7898,00крб. виплачена повністю в 1992р. (арк.14).

На момент своєї смерті ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Шлюб було зареєстровано 06.03.1970р. (арк.13).

Від цього шлюбу вони мали сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (арк.11,12).

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є донькою ОСОБА_4 та онукою ОСОБА_3 (арк.12).

Згідно з копією паспорта громадянина України позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 02.09.2015р. по т.ч. (арк.8).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 18.02.2006р. по т.ч. (арк.19).

Померла ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 з 30.05.2006р. по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з нею на день смерті спадкоємці за законом не проживали (арк.45звор).

Згідно з актом, складеним 16.11.2023р. мешканцями будинку АДРЕСА_6 ОСОБА_6 (квартира АДРЕСА_7 ), ОСОБА_7 (квартира АДРЕСА_8 ) та посвідченим головою ОСББ «Монтажник-2016» Салтан В.О., ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично на день смерті проживала в квартирі АДРЕСА_4 . Разом з нею за цією адресою постійно проживала онука ОСОБА_1 та невістка ОСОБА_5 (арк.17).

16.11.2023р. позивачка ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_3 і приватним нотаріусом ЗМНО Бахматською Т.М. була відкрита спадкова справа №208/2023, в спадковому реєстрі №71572872 (арк.35-47).

Постановою приватного нотаріуса ЗМНО Бахматською Т.М. від 21.11.2023р. позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , оскільки відсутній документ, який би підтверджував факт її постійного проживання разом із спадкодавцем (арк.46-47).

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, в т.ч. право власності на майно.

Згідно з ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно з ч.1,3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що суд вправі встановити юридичний факт, якщо від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, заявник не має іншої можливості одержати чи відновити загублений або знищений документ, який посвідчує цей факт.

За змістом чинного законодавства однією з умов, що впливає на прийняття спадщини, є факт постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Як встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом за правом представлення (ч.1 ст.1266 ЦК України) після смерті бабусі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і нотаріусом була відкрита спадкова справа, інші спадкоємці за законом із заявами про прийняття спадщини не звертались. Однак нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували факт її постійного проживання із спадкодавцем на час смерті.

Зокрема, позивачка ОСОБА_1 станом на 01.01.2022р. була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а її померла бабуся ОСОБА_3 - за адресою: АДРЕСА_5 .

Вказані обставини перешкоджають позивачці ОСОБА_1 в реалізації права на спадщину після смерті бабусі ОСОБА_3 . Усунути ці перешкоди в позасудовому порядку можливості немає, тому звернення позивачки до суду з цим позовом є законним та ефективним способом захисту оспорюваних та невизнаних прав.

В даному випадку суд вважає встановленим та доведеним факт постійного проживання позивачки ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира належала спадкодавцю ОСОБА_3 на праві власності в порядку викупу квартири в ЖБК «Монтажник». Позивачка була зареєстрована та фактично проживала в цій квартирі тривалий час. ОСОБА_3 була людиною похилого віку та за станом здоров`я потребувала стороннього догляду. Такий догляд її надавала онука ОСОБА_1 . Вони разом жили в цій квартирі як члени однією родини, позивачка опікувалась бабусею, надавала їй допомогу.

Вказані обставини підтверджуються наданими позивачкою і безпосередньо дослідженими судом письмовими доказами правоустановчими документами на вказану квартиру та актом про фактичне проживання, які суд вважає належними, допустимими та достатніми для ухвалення цього рішення. Сумнівів в їх достовірності у суду немає. Доказів, які б спростовували ці обставини суду не надано.

При цьому, суд враховує, що на момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 вона знаходилась в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , однак подружні відносини фактично були припинені ще в 1982р. З цього часу подружжя разом не проживало, спільного господарства не вели, спільного бюджету не мали. Останній з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до нотаріуса не звертався, тобто вважається таким, що не прийняв спадщину.

Ці обставини в цій справі не оспорювались відповідачем ОСОБА_2 , який подав суду заяву про повне визнання позову ОСОБА_1 , що, на думку суду, не суперечить чинному законодавству, не порушує чиїх-небудь прав та інтересів.

Отже, суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 має право на спадкування за законом після смерті своєї бабусі ОСОБА_1 в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України як спадкоємець, який на час смерті постійно проживав із спадкодавцем.

При цьому, суд враховує, що право власності на спадкову квартиру, яка була виділена ОСОБА_3 як члену ЖБК та пай за яку був сплачений нею в 1992р., набуто спадкодавцем у шлюбі з ОСОБА_2 , у зв`язку з чим в силу приписів сімейного законодавства вважається таким, що є спільною сумісною власністю подружжя, незалежно від того, на кого воно оформлено.

Згідно з п.4.22 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на -1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 , як чоловік померлої ОСОБА_3 , із заявою про видачу йому свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя до нотаріуса не звертався. Своєю заявою про визнання позову ОСОБА_1 він фактично підтвердив, що не претендує на частку квартири як спільного сумісного майна і визнає за позивачкою ОСОБА_1 право на спадщину у вигляді всієї квартири. Однак цього недостатньо для нотаріуса, оскільки законодавством не визначено механізму видачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину у випадку, коли спадкове майно є спільною сумісною власністю подружжя, але той з подружжя, який пережив спадкодавця, не бажає отримувати свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя.

Отже, право власності позивачки ОСОБА_1 на спадкову квартиру в цілому порушується (не визнається) нотаріусом.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач унаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року).

На підставі вищевикладеного, виходячи з вимог діючого законодавства, завдань цивільного судочинства, принципів верховенства права, законності, пропорційності, справедливості та розумності, суд вважає необхідним захистити порушене право позивачки ОСОБА_1 шляхом встановлення факту її постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_1 права власності на вказану квартиру.

Таким чином, позов слід задовольнити повністю.

Керуючись ст.15,16,316,321,328,392,1216,1218,1223,1261,1266,1268,1269,1297 ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,258,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.А. Мурашова

16.01.2024