Справа № 536/2700/23
Провадження № 2/536/278/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючої судді Клименко С.М.

за участю секретаря судового засідання Марченко О.М.

представника позивача ОСОБА_1 за угодою адвоката Дворника О.В.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в м. Кременчуці справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дворника Олександра Вікторовича до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, Комунальне підприємство «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини» про визнання батьківства

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Дворник О.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення батьківська, де просив суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключити з актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відомості про ОСОБА_4 , як батька дитини, внести до актового запису №110 від 30 січня 2021 року про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зміни, зазначивши батьком дитини громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 2018 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в місті Кременчуці. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 народила доньку, яку за взаємного згодою з ОСОБА_2 вони назвали ОСОБА_5 , батьківство відносно якої ОСОБА_2 визнав з часу, коли стало відомо про вагітність ОСОБА_1 . Оскільки ОСОБА_2 втратив паспорт громадянина України, то до органів ДРАЦС вони не могли звернутися для реєстрації дитини, і тому ОСОБА_1 зареєструвала дитину відповідно до вимог ст.135 СК України, тобто відомості про батька дитини були записані за заявою матері. До вересня 2023 року вони проживали разом однією сім`єю та разом виховували доньку ОСОБА_5 . 18 вересня 2023 року ОСОБА_1 була засуджена вироком Крюківського районного суду м.Кременчука до позбавлення волі і в цей же день органи опіки і піклування відібрали в неї дитину і передали до Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини, де вона перебуває до теперішнього часу. Коли дитина перебувала в лікарні мати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно відвідували її та спілкувалися з нею, а з часу поміщення дитини до дитячого будинку ОСОБА_2 не дозволяють відвідувати дитину, бо він не вказаний батьком в свідоцтві про її народження. Подати спільну заяву про визнання батьківства не має можливості, бо ОСОБА_1 перебуває в місцях позбавлення волі, а ОСОБА_2 не вчиняє ніяких дій щодо визнання батьківства.

В судовому засіданні уповноважений представник позивача адвокат Дворник О.В. позов підтримав та просив задовольнити, про обставини та підстави якого пояснив так, як це викладено в заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення та пояснив, що в 2018 році вони познайомилися з ОСОБА_1 і стали разом проживати, однією сім`єю в місті Кременчуці, житло орендували, бо власного не мають. Коли ОСОБА_1 завагітніла і до народження доньки вони проживали однією сім`єю, і це його дитина, але він втратив паспорт і не міг зареєструватися батьком доньки ОСОБА_5 , яку народила ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зараз ОСОБА_1 знаходиться в місцях позбавлення волі за вироком суду, а доньку передали до дитячого будинку і йому не дозволяють з нею спілкуватися, бо він не записаний її батьком. Бажає, щоб у свідоцтві про народження ОСОБА_3 , яку народила ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , він був записаний батьком.

Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, в судове засідання представник не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судового повідомлення, з заявою про відкладення розгляду справи не звертались, причин неявки суду не повідомили.

Третя особа: Комунальне підприємство «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини», представник в судове засідання не з`явився, надали заяву про розгляд справи їх відсутність та просили винести рішення на розсуд суду.

Заслухавши пояснення уповноваженого представника позивача, відповідача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно базуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини.

Отже, визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною.

Згідно ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини ч.1 ст.135 СК України (ч.4 ст.128 СК України).

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу ( ч.2 ст.128 СК України).

Установлено, що відповідно до свідоцтва про народження виданого Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми) 30 січня 2021 року, серія НОМЕР_1 , актовий запис № 110, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Кременчук Полтавської області, мати ОСОБА_1 , батько ОСОБА_4 записаний відповідно до ч.1 ст.135 СК України за заявою матері.

Як слідує із окремої ухвали постановленої Крюківським районним судом м.Кременчука Полтавської області 18.09.2023, ОСОБА_1 засуджена вироком Крюківського районного суду м.Кременчука від 18.09.2023 за ч.2 ст.309, ч.2 ст.307 із застосуванням ст.69, ч.1ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки та застосовано до неї запобіжний захід тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши її під варту в залі суду, строк відбування покарання рахується з моменту ухвалення вироку 18.09.2023. Зазначено, що ОСОБА_1 не одружена, є одинокою матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також вказано, що ОСОБА_1 та допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 повідомили, що вони проживають та вживають наркотичні засоби та мають дитину ОСОБА_3 , вихованням якої займаються батьки ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 не бажає самостійно виховувати дитину.

Як встановлено, малолітня дитина ОСОБА_3 поміщена і знаходиться до теперішнього часу в Кременчуцькому обласному спеціалізованому будинку дитини.

Іншого в судовому засіданні не встановлено.

Суд звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17.02.2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Крім того, для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

У постанові від 16.05.2018 року у справі № 591/6441/14-ц, провадження № 61-6030св18 Верховний Суд зазначив, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. А доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07.05.2009 року).

Аналізуючи зазначені норми права та встановленні в судовому засіданні обставини, суд вважає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які свідчать про те, що ОСОБА_2 є батьком малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме не надано належних доказів, які свідчать про наявність кровного споріднення та достовірність біологічного походження дитини від відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав позов та вказав, що він дійсно є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, таке визнання відповідачем позову суперечить закону та порушує права, свободи та інтереси малолітньої дитини, тому суд відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, що, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову, не приймає визнання відповідачем позову.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З огляду на викладене суд в задоволенні позову відмовляє.

Керуючись ст. 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Дворнику Олександру Вікторовичу в позові до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, Комунальне підприємство «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини» про визнання батьківства.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його отримання до Полтавського апеляційного суду.

У разі оголошення вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяС. М. Клименко

Повне судове рішення складено 18.01.2024.