АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

18 січня 2024 року

м. Чернівці

cправа № 727/8721/22

провадження № 822/18/24-ц

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

за участю секретаря Скулеби А.І.,

учасники справи:

позивач та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

відповідач та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тищенко Наталія Миколаївна,

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 жовтня 2023 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Слободян Г.М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності в порядку спадкування.

Посилалась на те, що ОСОБА_3 та його мати ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 травня 1993 року отримали у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Після смерті останньої відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частки вказаної вище квартири, спадкоємцями першої черги якої є двоє її дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (вказані особи, відповідно до частини 2 ст. 26 СК України є неповнорідними братом та сестрою, оскільки в них спільна тільки матір).

Син ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті матері в порядку, визначеному ст. 549 ЦК УРСР, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (залишився проживати у спадковій квартирі, утримував її, оплачував комунальні послуги тощо), але не оформив її (до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва не звертався).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , проте, за життя склав заповіт від 10 червня 2004 року, яким всю квартиру АДРЕСА_1 заповів своїй колишній дружині, з якою фактично проживав до своєї смерті - ОСОБА_1

ОСОБА_1 11 березня 2020 року звернулась із заявою до приватного нотаріуса Романюк Г.В. про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07 червня 2021 року на 1/2 належну спадкодавцю частку спадкової квартири.

На іншу 1/2 частку цієї квартири, яка оформлена ще на матір ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , та яку останній прийняв у спадщину, в порядку ст. 549 ЦК УРСР, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва, оскільки на неї спадкодавець не оформив спадкових прав (відсутній правоустановлюючий документ), про що надано відповідні письмові роз`яснення.

Просила суд, встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт належності свідоцтва про право власності на житло від 17 травня1993 року, виданого ОСОБА_4 , у зв?язку з допущеною в прізвищі помилкою та визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_3 , право власності на частку квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 , в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4 та стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати.

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тищенко Н. М. про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на спадкове майно.

Посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказує, що після смерті матері відкрилася спадщина, що складається з частки на квартиру АДРЕСА_1 , яку вона, відповідно, прийняла як спадкоємець першої черги, оскільки на день смерті проживала та була зареєстрована з нею в одній квартирі.

Стверджує, що вона фактично вступила в управління спадковим майном, що залишилося після смерті ОСОБА_4 . Вказує на те, що для оформлення спадкового майна вона зверталася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М., однак останньою було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, яка мотивована тим, що у ОСОБА_2 був відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Зазначає, що свідоцтво на право власності на квартиру, що виступає предметом спору знаходиться у ОСОБА_1 , яка не визнає права власності ОСОБА_2 на вказане майно та не надає їй це свідоцтво для належного оформлення спадщини.

А тому просить визнати за нею, ОСОБА_2 , в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 , право власності на квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та просить встановити факт належності свідоцтва про право власності на житло (квартиру АДРЕСА_1 ), виданого 17 травня 1993 року ОСОБА_4 , та визнати за нею, ОСОБА_2 , в порядку спадкування за законом, після смерті матері, ОСОБА_4 , право власності на зазначеної вище квартири.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності в порядку спадкування задоволено частково.

Встановлено факт належності свідоцтва про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 , виданого Управлінням комунальної власності Чернівецького міськвиконкому від 17 травня 1993 року, на підставі розпорядження від 14 травня 1993 року за № 1913, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 на спадкове майно за заповітом, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , що належала за життя ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тищенко Н.М., про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на спадкове майно задоволено частково.

Встановлено факт належності свідоцтва про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 , виданого Управлінням комунальної власності Чернівецького міськвиконкому від 17.05.1999 року, на підставі розпорядження від 14 травня 1993 року за № 1913, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом, після смерті - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту належності свідоцтва про право власності на житло-квартиру мотивовано тим, що даний факт підтверджується письмовими доказами у справі, суд дійшов висновку, що є підстави для задоволення вимог, як в первісному позові ОСОБА_1 , так і зустрічному позові ОСОБА_5 та встановлення факту належності ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про право власності на житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності на спадкове майно мотивоване тим, що ОСОБА_2 не відмовлялася від прийняття спадщини, після смерті матері та на час смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживала разом з спадкодавцем, звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а також і те, що ОСОБА_1 , після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який також є спадкоємцем першої черги за законом, після смерті ОСОБА_4 як її син, за життя надав заповіт дружині ОСОБА_1 в якому заповідав усе своє майно, яке б йому за життя належало, користувався спірним спадковим майном, здійснював управління і догляд за квартирою АДРЕСА_1 ; ОСОБА_1 , в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом, суд дійшов висновку, що як ОСОБА_2 так і ОСОБА_3 є такими, що прийняли спадщину після смерті матері, і їх частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 становлять: 3/4 у ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та у ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно за заповітом, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , що належала за життя ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити та визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаної квартири. Рішення суду в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на спадкове майно скасувати та відмовити у задоволення позову ОСОБА_2 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_2 не надано суду доказів про вступ в управління або володіння спадковим майном, в розумінні статті 549 ЦК УРСР, а лише факт проживання за однією адресою з спадкодавцем, ведення спільного підсобного господарства не є обставинами, що свідчать про фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги - безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Відповідно до свідоцтва на право власності від 14 травня 1993 року, виданого Управлінням комунальної власності Чернівецького міськвиконкому, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 (т.1, а.с.6).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ( т.1 а.с. 9, 194).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1, а.с.17).

Згідно з заповітом від 10 червня 2004 року ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 10 т.1), заповів своїй дружині ОСОБА_1 належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстровано в реєстрі за №1-766 (т.1, а.с.11).

З довідки №1980 від 15 липня 2021 року, виданої ПП «Регіон-центр» вбачається, що 20 червня 1995 року ОСОБА_4 знято з місця реєстрації (кв. АДРЕСА_1 ), у зв`язку з вибуттям у м. Київ (т.1, а.с.15).

Згідно з заявою №15 від 11 березня 2021 року ОСОБА_1 прийняла спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 (т.1, а.с.18).

ОСОБА_4 з 13 липня 1995 року по 08 липня 1999 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с.106).

З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі вбачається, що спадкова справа №13/2022 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 була заведена 23 червня 2022 року приватним нотаріусом Тіщенко Наталією Михайлівною (т.1, а.с.108-109).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснювалося за законом, відповідно до положень ЦК УРСР 1963 року.

Згідно з роз`ясненнями пунктів 1, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до пункту 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України

2004 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з положеннями статей 524, 525 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 , спадкоємство здійснювалося за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця.

Статтею 529 ЦК УРСР визначалося, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги за законом є в рівних частках діти, дружина і батьки померлого. Онуки і правнуки спадкодавця були спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини не було в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем.

Відповідно до частини першої статті 548, частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускалося прийняття спадщини під умовою або застереженням.

Визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 553 ЦК УРСР вважалося, що спадкоємець відмовився від спадщини, якщо він не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини, передбачених статтею 549 цього Кодексу.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , після її смерті відкрилася спадщина на належну їй частку квартири АДРЕСА_1 .

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалась на те, що на час відкриття спадщини після ОСОБА_4 , остання проживала разом з нею у АДРЕСА_2 , тому фактично прийняла спадщину.

Разом з тим, згідно до приведених норм цивільного законодавства, прийняття спадщини повинно бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони або фактично вступили в управління або володіння спадковим майном або подали державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини.

Доказів щодо вступу в управління та володіння майном, як то довідок державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що ОСОБА_2 , після відкриття спадщини, сплачувались податки чи оформлялись договори на отримання комунальних послуг, та доказів їх оплати із зазначенням конкретного часу, матеріали справи не містять.

ОСОБА_2 , у шестимісячний строк із дня відкриття спадщини, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталась, доказів, які б свідчили, що вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, позивач не надала.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що на час відкриття спадщини після ОСОБА_4 , її чоловік ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 проживав у квартирі АДРЕСА_1 , сплачував комунальні послуги та брав участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, а тому фактично прийняв спадщину.

Як убачається з матеріалів справ, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , здійснював за життя оплату комунальних послуг та слідкував за станом квартири, що підтверджується абонентською книжкою по розрахунку за електроенергію, розрахунковою книжкою по оплаті за квартиру, абонентською книжкою по розрахункам за воду та відповідними договорами (т.1, а.с. 150, 151-155). ОСОБА_3 брав також участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, що підтверджується договором від 11 березня 2003 року (т.1, а.с.156-158).

Таким чином, ОСОБА_3 за життя вступив в права користування і управління майном, спірної квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно з заповітом від 10 червня 2004 року ОСОБА_3 який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 заповів своїй дружині ОСОБА_1 належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстровано в реєстрі за №1-766.

Отже, виходячи з досліджених у справі доказів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 набула в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , що належала йому, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визнання права власності на частки квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи є свідоцтво, видане ОСОБА_1 , про право на спадщину за заповітом на частку квартири АДРЕСА_1 . Також із прохальної частини позовної заяви в навій редакції вбачається, що ОСОБА_1 просила суд визнати нею, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , що належала йому, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно підлягає зміні.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі наведеного, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 жовтня 2023 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно - змінити.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , що належала йому, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 жовтня 2023 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на спадкове майно слід скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тищенко Наталія Миколаївна про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

За подання апеляційної скарги апелянт сплатив 6408 гривень 30 копійок, що підтверджується квитанцією (а.с.44 т.2).

З огляду на зазначене, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6408 гривень 30 копійок у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 жовтня 2023 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно змінити.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , що належала йому в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 жовтня 2023 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на спадкове майно скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тищенко Наталія Миколаївна про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6408 гривень 30 копійок у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 26 січня 2024 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О.О. Одинак

Н.Ю. Половінкіна