справа № 619/4767/23
провадження № 2/619/112/24
17 січня 2024 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
в складі: головуючого- судді Жорняк О.М.,
за участю секретаря судового засідання Молотко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Харківської товарної біржі про визнання угоди дійсною, -
В провадженні Дергачівського районного суду Харківської області перебуває позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Харківської товарної біржі, в якому просить визнати договір Н2-41 купівлі-продажу нерухомості від 27.04.1999 житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем) - дійсним.
В обґрунтування позову позивачка зазначає, що між ОСОБА_2 та нею, ОСОБА_1 , 27.04.1999 було укладено Договір Н2-41 купівлі-продажу нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому на підставі рішення І сесії VII скликання Дергачівської міської ради № 31 від 20 листопада 2015 року «Про перейменування вулиць, провулків та в`їздів міста Дергачі» в`їзд Комінтерна в м. Дергачі був перейменований на в`їзд Професійний. Відповідно до умов Договору ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купила житловий будинок жилою площею 35 кв. м., розташований на земельній ділянці площею 800 кв. м., який складається з 1/2, 1/2 частин житлового будинку - «А-1» з надвірними будівлями та спорудами: «Б»-літня кухня, «В, Ж»- сарай, «Г»-погріб, «Д»-гараж, «Е»-туалет, № 1-2 - огородження. Право власності Продавця підтверджувалося: 1/2 частина житлового будинку - Свідоцтво на право власності, видане Дергачівською державною нотаріальною конторою 27.09.1988 р. № 4645, зареєстроване в БТІ м. Дергачі 09.11.1988 р., реєстраційний номер 20-4054; 1/2 частина житлового будинку - Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Дергачівською державною нотаріальною конторою 27.09.1988 р. за № 4647, зареєстроване в БТІ м. Дергачі 09.11.1988 р., реєстраційний номер 20-4054. Вказаний Договір купівлі-продажу нерухомості зареєстрований на Харківській товарній біржі.
На виконання умов договору покупець оплатила вартість житлового будинку, а продавець звільнила продану нерухомість та надала її покупцю. В подальшому покупець право власності на вищезазначений житловий будинок зареєструвала в МП «Інвенрос» - № 4054 від 05.10.1999 р. Тобто, всі істотні умови договору, зареєстрованого на товарній біржі, сторонами виконані, грошовий розрахунок по даному договору здійснений і протягом всього часу з моменту укладення договору вона, ОСОБА_1 , відкрито володіє та користується придбаним житловим будинком.
В подальшому вона провела реконструкцію даного житлового будинку, яка була узаконена в передбаченому законом порядку.
Внаслідок реконструкції загальна площа будинку становить 116, 4 кв. м., житлова площа - 90, 8 кв. м.
Опис: житловий будинок літ. "А-1" з мансардою "Амнс" прибудовою літ. "а", ганком літ. "аі" та надвірні будівлі і споруди: літня кухня літ. "Б", погріб літ. "Г", навіс літ. "З", вигрібна яма літ. "Й", альтанка літ. "К", сарай літ. "Л", вигрібна яма літ. "Н", сарай літ "О", навіс літ. "П", вбиральня літ. "Р", літній душ літ. "С", колодязь N, огорожа N1-4.
Право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 39860753.
У тому числі побудовано/реконструйовано самочинно: відсутні.
Позивачці стало відомо, що договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі, на теперішній час не є документом, що посвідчує право власності, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити .
Представник відповідача - Харківської товарної біржі, в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення УкрПошти, та шляхом розміщення оголошення на сторінці веб-сайту суду офіційного веб-порталу «Судова влада України», з заявами до суду не звертався.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлялася належним чином, про що свідчить рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення УкрПошти, та шляхом розміщення оголошення на сторінці веб-сайту суду офіційного веб-порталу «Судова влада України», з заявами до суду не зверталася.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Пунктом 991 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМ України від 5 березня 2009 р. № 270, встановлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка відповідачу вручена.
Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідачам було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.
Оскільки відповідачі з поясненнями чи запереченнями (відзивом на позов) щодо позовних вимог до суду не зверталися, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу №Н2-41 від 27.04.1999 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 житловий будинок жилою площею 35 кв. м., розташований на земельній ділянці площею 800 кв. м., який складається з 1/2, 1/2 частин житлового будинку - «А-1» з надвірними будівлями та спорудами: «Б»- літня кухня, «В, Ж»- сарай, «Г»-погріб, «Д»-гараж, «Е» - туалет, № 1-2 - огородження.
Згідно з умовами договору ОСОБА_1 оплатила вартість житлового будинку, а ОСОБА_2 звільнила продану нерухомість та надала її покупцю. В подальшому ОСОБА_1 право власності на вищезазначений житловий будинок зареєструвала в МП «Інвенрос» - № 4054 від 05.10.1999 р. Тобто, всі істотні умови договору, зареєстрованого на товарній біржі, сторонами виконані, грошовий розрахунок по даному договору здійснений і протягом всього часу з моменту укладення договору ОСОБА_1 , відкрито володію та користуюсь придбаним житловим будинком.
Внаслідок реконструкції загальна площа будинку становить 116, 4 кв. м., житлова площа - 90, 8 кв. м.
Опис: житловий будинок літ. "А-1" з мансардою "Амнс" прибудовою літ. "а", ганком літ. "а1" та надвірні будівлі і споруди: літня кухня літ. "Б", погріб літ. "Г", навіс літ. "З", вигрібна яма літ. "Й", альтанка літ. "К", сарай літ. "Л", вигрібна яма літ. "Н", сарай літ "О", навіс літ. "П", вбиральня літ. "Р", літній душ літ. "С", колодязь N, огорожа N1-4.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності, право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 39860753.
Згідно довідки № 370/1 від 20.07.2023 р., що видана ОСОБА_1 , після обстеження на місці 19.07.2023 року та проведення комплексу робіт встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно відповідає характеристикам. У тому числі побудовано/реконструйовано самочинно: відсутні.
Оскільки відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися в момент укладення спірного договору - 27.04.1999, то суд застосовує приписи Цивільного кодексу Української РСР (1963 року).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення спірного правочину, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в)якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Відповідно до вимог ст. 224 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 Кодексу).
Відповідно до вимог ст. 228 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), продаж майна провадиться за цінами, що встановлюються за погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими актами.
За змістом ст. 153 Цивільного кодексу Української РСР(1963року), договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Статтею 154 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на час укладення спірного договору, передбачено, що коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась. Якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає.
Згідно постанови ВС України від 24.05.2017. до 01.01.2004 право власності в набувача майна за договором виникало з моменту передання речі (постанова №640/2034/15-ц).
Верховний суд України, зокрема, зазначив, що за положеннями статті 128 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання речі, якщо інше не передбачено законом або договором.
Переданням визнається вручення речей набувачеві, отже вирішуючи спори, що випливають з правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України та тривають до цього часу, суди, вирішуючи питання про набуття права власності на майно відповідно до положень ст. 5 цього кодексу повинні виходити з положень законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин, повинні встановити час та підстави виникнення права власності, з`ясувати чи належить майно до нерухомих речей та чи підлягає воно реєстрації відповідно до законодавства, яке діяло на той час та на момент виникнення спору.
Таким чином, на час укладання договору купівлі-продажу діяв ЦК УРСР положення якого не пов`язували державну реєстрацію з моментом виникнення права власності.
Зі змісту договору від 27.04.1999 вбачається, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на товарній біржі «Харківська товарна біржа» правочин містить всі ознаки договору купівлі-продажу, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу, передбачених ст. 153 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на момент укладення вказаного правочину, про що свідчать їх підписи у ньому, за наслідками укладення зазначеного договору ОСОБА_2 передала житловий будинок у власність покупцю ОСОБА_1 , а остання прийняла майно і сплатила за нього певну грошову суму.
Вищевказана угода укладена відповідно до вимог законодавства, діючого на момент укладення такої угоди, угода зареєстрована на біржі, однак не посвідчена нотаріально, оскільки на час її укладення посвідчення такої угоди на законодавчому рівні не передбачалося, сторони даного договору купівлі-продажу повністю виконали умови договору.
Відповідно до вимог ст. 47 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на час укладення спірного договору, така угода купівлі-продажу вважається дійсною.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10-13,76-81,89,158, 264-265 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити повністю.
Визнати договір Н2-41 купівлі-продажу нерухомості від 27.04.1999 житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - дійсним.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;
відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;
Суддя О. М. Жорняк