Справа № 462/6193/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

судді Постигач О.Б.

секретаря Дзвінник Х.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування за законом

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , право власності на 21/100 ідеальних часток, площею 0,004 га, земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:004:0076, загальна площа 0,0193 га, визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , право власності на 1/2 ідеальну частку, площею 0,0117 га, земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:004:0073, загальна площа 0,0235 га. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його бутько ОСОБА_7 , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, яке, в тому числі, складалось з 21/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Також його батько був співласником земельної ділянки, кадастровий номер :05:004:0030, місце розташування: АДРЕСА_1 , площа 0,1000 га, яка належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 . Зазначає, що він є сином та спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 , інших спадкоємців передбачених ст. 1261 ЦК України немає. У встановлений законом термін він звернувся до Сьомої львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом внаслідок смерті батька. Нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 92/2012 та 15 грудня 2015 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 21/200 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Що стосується правовстановлюючих документів на частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , то Сьомою львівською державною нотаріальною конторою у відповіді на заяву від 04.09.2017 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через те, що державний акт на земельну ділянку виданий на праві спільної сумісної власності, тому нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме, яка частка належала спадкодавцю. Позивачу було рекомендовано звернутись до суду. Крім цього, зазначає, що ухвалою Залізничного районного суду від 25.01.2018 у справі №462/5194/17 затверджено мирову угоду укладену співвласниками земельної ділянки кадастровий номер :05:004:0030, місце розташування: АДРЕСА_1 , площа 0,1000 га, за умовами якої співвласники вищевказаної земельної ділянки визначили та виділили частки цієї земельної ділянки, які належать кожному з них, були узгоджені межі цих ділянок. У справі №462/5194/17 позивача було залучено як належного відповідача після смерті його батька. Згідно затвердженої судом мирової угоди земельна ділянка № НОМЕР_1 , що знаходиться під будинком залишається у спільній сумісній власності всіх співвласників та становить 19/100 часток, площею 0,0193 га. Пунктом 3.5 угоди вирішено залишити у спільної сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 позначену в схемі земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 0,0235 га, що становить частку 23/100. Право власності та користування ОСОБА_1 на інші визначені мировою угодою земельні ділянки - припинено. 24.04.2018 Відділом у м. Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області зареєстровано виділену позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0235 га, кадастровий номер земельної ділянки :05:004:0073, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру. Земельній ділянці, яка знаходиться під будинком, площею 0,0193 га та має знаходитись у спільній сумісній власності всіх співвласників присвоєно кадастровий номер :05:004:0076, що також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру. Однак у державній реєстрації права власності на вищевказані земельні ділянки позивачу було відмовлено державним реєстратором через відсутність документу, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу. Виходячи з встановлених законодавством принципів права осіб на земельну ділянку пропорційно до часток будинковолодіння, частка позивача ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_7 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку під будинком, площею 0,0193 га, кадастровий номер :05:004:0076 за адресою: АДРЕСА_1 становить 21/100 ідеальних часток, площею 0,004 га, пропорційно до 21/100 часток у праві власності житлового будинку АДРЕСА_1 . Також виходячи з принципу рівності часток співвласників, земельна ділянка площею 0,0235 га, кадастровий номер :05:004:0073, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та мировою угодою залишена у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ділиться між ними порівну. Відтак позивачу в порядку спадкування за законом після смерті його батька належить частка цієї земельної ділянки, площею 0,0117 га. У зв`язку з наведеним просить позов задовольнити.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, проте подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, відповідачі проти задоволення позову не заперечили.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали справи 462/5194/17, вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_7 , що підтверджується відповідними свідоцтвами /а.с. 9, 59/.

20.06.2012 Сьомою львівською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №92/2012 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 /а.с. 49/.

15.12.2015 ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на 21/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_7 /а.с. 15/.

Також судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_7 був співвласником земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку. Згідно даного акту цільове призначення земельної ділянки: обслуговування житлового будинку. Список співвласників земельної ділянки: ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 /а.с. 24/.

04.09.2017 ОСОБА_1 звернувся в Сьому львівську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на нововиявлене спадкове майно за законом, а саме на 21/100 частки земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , призначена для обслуговування житлового будинку.

04.09.2017 Сьома львівська державна нотаріальна контора надіслала позивачу відповідь на його заяву, в якій йому відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину на нововиявлене спадкове майно за законом від 04.09.2017 за №537 після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на частину земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , призначена для обслуговування житлового будинку. Відмова мотивована тим, що оскільки нотаріус визначає склад спадкового майна, а державний акт на земельну ділянку виданий на праві спільної сумісної власності кільком співвласникам, один з яких, а саме ОСОБА_7 помер, нотаріус не може визначити його склад, а саме яка частка належала спадкодавцю /а.с. 14/.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що в провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебувала справа 462/5194/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про виділ частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про виділ часток у праві спільної власності на земельну ділянку. Ухвалою суду від 25.01.2018 затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , за умовами якої: 1. сторони, розуміючи значення своїх дій, за спільною, повною та беззастережною згодою, домовились визначити свої частки, як співвласників у праві спільної власності та здійснити поділ в натурі належної їм земельної ділянки площею 0,1000 га, місце розташування: АДРЕСА_1 , що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: :05:004:0030; 2. сторони визначили належні їм частки спільної земельної ділянки навколо будинку АДРЕСА_1 наступним чином: частка, яка належить ОСОБА_2 становить - 46/100; частка, яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 становить - 23/100; частка, яка належить ОСОБА_3 становить - 2/100; частка, яка належить ОСОБА_6 становить 8/100; частка, яка належить ОСОБА_5 становить 2/100. Частка земельної ділянки, що знаходиться під будинком та залишається у спільній сумісній власності сторін, становить - 19/100; 3. за спільною згодою сторін, виділ в натурі часток, належних ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_6 , ОСОБА_5 із майна, що є в спільній власності земельної ділянки, площею 0,1000 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:004:0030, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) здійснити згідно пропозиції розподілу земельної ділянки № 3 ТзОВ «Центру земельного кадастру» від 22.01.2018р. (Схема 3) наступним чином: поділити земельну ділянку, загальною площею 0,1000 га, на шість окремих земельних ділянок: земельні ділянки позначені в Схемі 3 за № 1, № 2, № 3, № 4, № 5, № 6.: 3.1. виділити в натурі у приватну власність ОСОБА_2 позначену в Схемі 3- земельну ділянку № НОМЕР_3 площею 0,0451 га, що становить частку 46/100, межа якої проходить по лінії між точками: 1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-28-27-26-25-24-23-22-21-20-1, відповідно по довжинам: 15,6-7,71-4,65-0,87-4,27-4,41-1,74-1,66-5,23-3,67-4,45-2,01-0,49-4,29-2,83-1,64-5,44-4,55-17,52(м). Припинити право спільної власності та користування ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на земельну ділянку, позначену в Схемі 3 за № 1; 3.2. виділити в натурі у приватну власність ОСОБА_3 позначену в Схемі 3 земельну ділянку № НОМЕР_4 площею 0,0016 га, що становить ідеальну частку 2/100, межа якої проходить по лінії між точками 10-11-29-27-28-10, відповідно по довжинам: 1,94-8,08-1,95-4,45-3,67 (м). Припинити права спільної власності та користування ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на земельну ділянку, позначену в Схемі 3 за № 3; 3.3. виділити в натурі у приватну власність ОСОБА_6 позначену в Схемі 3 земельну ділянку № НОМЕР_5 площею 0,0089 га, що становить ідеальну частку 8/100, межа якої проходить по лінії між точками 12-13-14-15-16-37-36-35-34-33-32-31-30-12, відповідно по довжинам: 3,63-2,57-8,29-5,46-3,04-0,73-2,84-1,24-5,55-1,70-1,24-1,84-8,03 (м). Припинити права спільної власності та користування ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на земельну ділянку, позначену в Схемі 3 за № 4; 3.4. виділити в натурі у приватну власність ОСОБА_5 позначену в Схемі 3 земельну ділянку № НОМЕР_6 площею 0,0016 га, що становить ідеальну частку 2/100, межа якої проходить по лінії між точками 11-12-30-29-11, відповідно по довжинам: 1,96-8,03-1,96-8,08 (м). Припинити право спільної власності та користування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на земельну ділянку позначену в Схемі 3 за № 6; 3.5. залишити у спільній сумісній власності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 позначену в Схемі 3 земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 0,0235 га, що становить частку 23/100, межа якої проходить по лінії між точками 16-17-18-39-38-31-32-33-34-35-36-37-16, відповідно по довжинам: 19,47-12,05-11,13-0,48-5,95-1,24-1,70-5,55-1,24-2,84-0,73-3,04 (м). Припинити право спільної власності та користування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 на земельну ділянку позначену в Схемі 3 за № 2; 3.6. залишити у спільній сумісній власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 позначену в Схемі 3 земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,0193 га, що становить частку 19/100, межа якої проходить по лінії між точками 18-19-20-21-22-23-24-25-26-27-29-30-31-38-39-18, відповідно по довжинам: 15,24-4,43-4,55-5,44-1,64-2,83-4,29-0,49-2,01-1,95-1,96-1,84-5,95-0,48-11,13 (м); 4. пропозиція розподілу земельної ділянки № 3 від 22.01.2018р. ТзОВ «Центру земельного кадастру». (Схема 3), є невід`ємною частиною цієї угоди. Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про виділ частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про виділ часток у праві спільної власності на земельну ділянку закрити.

Мирова угода у розумінні змісту статей 202, 203 ЦК України за своєю правовою природою є правочином, а, отже, і підставою виникнення прав та обов`язків для сторін, що її уклали, і згідно зі ст. 629 ЦК України підлягає обов`язковому виконанню.

За змістом ч. 1 ст. 207 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент затвердження мирової угоди), мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 208 ЦПК України ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

За правилами статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

В матеріалах справи міститься рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №66019808 від 04.01.2023р., згідно якого розгляд заяви про державну реєстрацію прав ОСОБА_4 на земельну ділянку 410136300:05:004:0073 зупинено до отримання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку до її поділу.

З матеріалів справи вбачається, що батько позивача ОСОБА_7 був співвласником земельної ділянки у АДРЕСА_1 площею 0,1000 га з кадастровим номером :05:004:0030. На підставі судових рішень дана земельна ділянка була поділена між спадкоємцями на 6 інших земельних ділянок. Разом з цим, позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_7 після їх поділу. Суд звертає увагу позивача на те, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25.01.2018, якою було затверджено мирову угоду, за ним уже визнано право власності на 23/100 частки земельної ділянки, площею 0,0235 га, навколо будинку АДРЕСА_1 , яка належить йому та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності. Також даною ухвалою суду за ним визнано право власності на 19/100 частки земельної ділянки, площею 0,0193 га, що знаходиться під будинком АДРЕСА_1 , яка належить йому та ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності. Отже, ухвалою суду від 25.01.2018р. між сторонами здійснено розподіл земельних ділянок, натомість звертаючись із даним позовом, позивач просить визнати за ним право власності на земельні ділянки, які його батькові на день смерті не належали та не були поділені, що суперечить вимогам закону та є невиконуваним.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (п.46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Таким чином, суд зазначає, що Залізничним районним судом м. Львова в ухвалі від 25.01.2018 про затвердження мирової угоди, під час розгляду справи №462/5194/17, була надана оцінка правовідносинам, які склалися між сторонами. Між тим, позивач звертаючись до суду із даним позовом фактично просить суд переглянути ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 25.01.2018 та змінити частки земельної ділянки, які виділені йому даною ухвалою, що, на думку суду, є порушенням принципу res judicata (остаточності судового рішення).

Підсумовуючи вищенаведене, суд констатує, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 є самостійною підставою для відмови у позові.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди.

Однак в матеріалах справа відсутня відмова державного реєстратора, якою позивачу було б відмовлено у проведенні державної реєстрації прав на підставі ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 25.01.2018р.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Однак, в даній судовій справі суд не приймає визнання позову відповідачами, оскільки таке визнання не відповідає вимогам чинного законодавства.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є безпідставними, позивачем не доведено факту наявності спору між сторонами, а оскільки питання щодо реєстрації права власності підлягають вчиненню в позасудовому порядку, відтак у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 12-13, 19, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 16, 202-203, 392, 629, 1216-1218 ЦК України, суд

у х в а л и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення подається до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний см. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_10 , адреса: АДРЕСА_5 ;

ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_11 , адреса: АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_12 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя: Постигач О.Б.