УХВАЛА

22 січня 2024 року

м. Київ

справа № 740/1212/23

провадження № 61-523ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Власюк Іриною Іванівною, на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 вересня 2023 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 серпня 2023 року позов ОСОБА_2 залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України.

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про повернення судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви відмовлено.

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про компенсацію понесених витрат на професійну правничу допомогу, в якій просила стягнути з позивача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 вересня 2023 року, залишеною без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про компенсацію понесених витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

У січні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Власюк І. І., на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 вересня 2023 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року, в якій заявник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про компенсацію понесених витрат на професійну правничу допомогу задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про компенсацію понесених витрат на професійну правничу допомогу, оскільки понесені відповідачем витрати на правову допомогу виникли внаслідок необґрунтованих дій позивача. Зазначає, що розгляд справи тривав більше шести місяців, сторонами подано всі передбачені ЦПК України процесуальні документи та докази по суті справі, 01 червня 2023 року сторона позивача висловила намір перейти до розгляду справи по суті, подавши клопотання про закриття підготовчого провадження і призначення справи до розгляду по суті. Проте у серпні 2023 року позивачем необґрунтовано припинено розгляд справи шляхом подання заяви про залишення позову без розгляду з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України, що зумовило понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. За таких обставин, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, вважає, що має право на компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною першою статті 4 ЦПК України.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною п`ятою статті 142 ЦПК України закріплено, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Верховний Суд зауважує, що особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Водночас, звернення до суду із позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

За змістом статті 257 ЦПК України залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про компенсацію понесених витрат на професійну правничу допомогу, проаналізувавши процесуальні дії сторони позивача у цій справі, дійшов обґрунтованого висновку, що посилання на необґрунтованість дій позивача є безпідставними.

Верховний Суд виходить із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України та зазначає, що необґрунтовані дії позивача, як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, що свідчать про зловживання процесуальними правами.

Звернення до суду з позовом чи неявка сторони у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є її диспозитивним правом.

Для задоволення заявлених вимог відповідач повинен довести, а суд - встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були її дії умисними та чим це підтверджується.

Ураховуючи наведене, відповідачем не наведено обставин та не надано на їх підтвердження доказів, які б дали змогу зробити висновок про необґрунтованість дій позивача у справі, що зумовили понесення ОСОБА_1 заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а вказане виключає можливість для задоволення клопотання про їх компенсацію із застосуванням частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З огляду на зміст оскаржуваних судових рішень та касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Власюк Іриною Іванівною, на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 вересня 2023 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник