ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 759/1894/23

провадження № 61-14701св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коломієць Тетяни Олександрівни на постанову Київського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року, прийняту у складі колегії суддів: Фінагеєва В. О., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити факт проживання однією сім`єю її та ОСОБА_2 як чоловіка та дружина без реєстрації шлюбу з 11 жовтня 2019 року.

Заява ОСОБА_1 мотивована тим, щоз 11 жовтня 2019 року вона та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, планували спільне майбутнє, проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

03 березня 2022 року ОСОБА_2 мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебував на воєнній службі.

11 червня 2022 року ОСОБА_2 після артобстрілу та безпосереднього зіткнення з противником під час наступальних дій в районі населеного пункту Тошківка Луганської області, був взятий в оточення, внаслідок чого був захоплений в полон, про що їй, як дружині ОСОБА_2 , повідомлено ІНФОРМАЦІЯ_2 у сповіщенні сім`ї від 21 листопада 2022 року № 49/21.11.

08 лютого 2023 року Службою безпеки України на її адресу надіслано лист-повідомлення, в якому її як цивільну дружину ОСОБА_2 повідомлено про знаходження ОСОБА_2 у полоні.

Вказувала на те, що сповіщення її, як дружини, про перебування ОСОБА_2 у полоні є підставою для подання документів про призначення пенсії (матеріальної допомоги) і надання пільг в установленому законодавством порядку, але в першу чергу - для представлення інтересів перед юридичними та фізичними особами для захисту інтересів ОСОБА_2 .

Зазначала, що встановлення факту спільного проживання як чоловіка та дружини необхідно для подальшого звернення із заявою до Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими про визволення ОСОБА_2 , оскільки відповідно до Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, яку затверджено Наказом Міністерства оборони України № 333 від 26 травня 2014 року, листування та сповіщення про захоплення в полон, інші дії, пов`язані з таким питанням, здійснюється сім`єю чи близькими родичами.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без шлюбу задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка ОСОБА_2 та жінки ОСОБА_1 , які проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 11 жовтня 2019 року.

Стягнуто пропорційно із заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 суму сплаченого судового збору у розмірі 536,80 грн.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без шлюбу, суд першої інстанції виходив із того, що судом встановлено факт, що заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали з 11 жовтня 2019 року однією сім`єю як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Київського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 березня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без шлюбу залишено без розгляду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи заяву ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту без розгляду, апеляційний суд виходив із того, що встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 матиме наслідком виникнення прав у останньої на виплату належного грошового забезпечення солдата ОСОБА_2 як такого, що захоплений в полон, що позбавить таких виплат батьків, а саме ОСОБА_3 , який звернувся до суду з апеляційною скаргою, а тому дійшов висновку про те, що має місце спір про право, оскільки заінтересовані особи не визнають право заявника на отримання грошового забезпечення ОСОБА_2 , що перебуває в полоні, що фактично унеможливлює розгляд заяви ОСОБА_1 у порядку окремого провадження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У жовтні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Коломієць Т. О. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що заявлений ОСОБА_1 юридичний факт підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки спір про право відсутній.

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту не з метою отримання компенсацій чи грошового забезпечення, а з метою представлення інтересів ОСОБА_2 у Координаційному штабі з питань поводження з військовополоненими та визволення ОСОБА_2 з полону. При цьому йшлося не про первинне звернення, а саме наступні стадії, які передбачають представлення інтересів саме у процесі визволення з полону (вхід в особистий електронний кабінет, підписання звернень, вимог, подання на списки до визволення з військового полону до уповноважених осіб).

Заінтересовані особи не надали суду доказів, які б підтверджували наявність спору про право.

Суд першої інстанції ухвалив законне та справедливе рішення, яке помилково скасовано судом апеляційної інстанції.

Підставами касаційного оскарження постанови Київського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме застосування положень Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, яку затверджено Наказом Міністерства оборони України від 26 травня 2014 року, у випадку необхідності представляти інтереси особи, яка потрапила в полон, а перед цим проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із заявником (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України); суд не дослідив зібрані у справі докази.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

У строк, визначений судом, заявник усунув недоліки касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2023 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У листопаді 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2024 року справу призначено до розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто право звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. рішення Європейського суду з прав людини від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства», заява № 4451/70, § 36).

Європейський суд з людини (далі - ЄСПЛ) також вказує на те, що такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії», заява № 36760/06, § 230).

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частиною першою статті 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64 Конституції України).

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп/1997 у справі за конституційним зверненням громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України визначено, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Частиною сьомою статті 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до положень статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Водночас у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту без розгляду, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованими особами особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції судом, встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.

Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) зазначила, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.

ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю її та ОСОБА_2 як чоловіка та дружина без реєстрації шлюбу з 11 жовтня 2019 року.

У справі, яка переглядається, встановлено, що згідно зі сповіщенням сім`ї від 21 листопада 2022 року № 49/21.11, яке адресовано ОСОБА_1 , начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив ОСОБА_1 , що її чоловік солдат ОСОБА_2 11 червня 2022 року після артобстрілу та безпосереднього зіткнення з противником під час наступальних дій в районі н.п. Тошківка Луганської області, був взятий в оточення, внаслідок чого був захоплений в полон (а. с. 14, т. 1).

Згідно з листом Міністерства у справах ветеранів України від 23 вересня 2022 року ОСОБА_1 15 вересня 2022 року була на особистому прийомі у Міністра у справах ветеранів України ОСОБА_9 щодо сприяння у наданні інформації про зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 (а. с. 43-44, т. 1).

Відповідно до Витягу з Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування за фактом зміни статусу з безвісті зниклого у полонені солдата ОСОБА_2 »від 31 жовтня 2022 року № 908 наказано вважати, що стрілець-снайпер 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти Військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_2 був захоплений в полон 11 червня 2022 року (а. с. 185-186, т. 1).

У вказаному наказі зазначено, що причинами, що сприяли зміні статусу з безвісти зниклого у полонені солдата ОСОБА_2 , є надходження підтверджуючих доказів від цивільної дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , повідомлення з Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими від 20 серпня 2022 року № 222/кш/743 та постанова Кіровоградської обласної прокуратури про визначення послідовності у кримінальному провадженні від 19 жовтня 2022 року, що також заначено в акті проведення службового розслідування за фактом зміни статусу з «безвісти зниклого» у «полонені» військовослужбовця Військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_2 , складеному 31 жовтня 2022 року (а. с. 187-191, т. 1).

Постановою слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Кіровоградській області майора юстиції Орехової О. В. від 12 грудня 2022 року клопотання ОСОБА_1 від 09 грудня 2022 року задоволено частково в частині допиту звільнених полонених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо перебування ОСОБА_2 у полоні держави-агресора, долучення до матеріалів кримінального провадження цього клопотання та надання доступу до матеріалів кримінального провадження (а. с. 34-35, т. 1).

У листі Об`єднаного центру з координації пошуку, звільнення незаконно позбавлених волі осіб у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях від 08 лютого 2023 року ОСОБА_1 повідомлено, що за результатами діяльності Об`єднаного центру, проведених контррозвідувальних заходів Служби Безпеки України, а також взаємодії з державними органами та окремими особами, отримано інформацію, що підтверджує перебування в полоні військовослужбовця ОСОБА_2 . У тому числі наявні фотоматеріали, отримані з відкритих джерел інформації, які підтверджують зазначений факт, а надана ОСОБА_1 додаткова інформація щодо можливого місця утримування ОСОБА_2 в СІЗО-1 м. Курськ (рф) наявна в облікових даних Об`єднаного центру (а. с. 180, т. 1).

Згідно з листом Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими від 04 травня 2023 року ОСОБА_1 зверталась до Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими з приводу розшуку свого цивільного чоловіка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , 03 жовтня 2022 року, 03 березня 2023 року та 29 березня 2023 року (а. с. 98, т. 2).

Постановою про надання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування від 27 квітня 2023 року надано дозвіл потерпілій ОСОБА_1 на розголошення на частини матеріалів досудовою розслідування за № 0000414 від 13 червня 2022 року, які стосуються ОСОБА_2 , та які об`єднані з матеріалами досудового розслідування за № 0000116 від 20 квітня 2022 року, з метою залучення матеріалів кримінального провадження як свідчень в судовому засіданні у справі № 759/1894/23 щодо встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 11 жовтня 2019 року (а. с. 113-115, т. 2).

Обґрунтовуючи вимоги заяви, ОСОБА_1 посилалася на те, що встановлення юридичного факту їй необхідно для представлення інтересів ОСОБА_2 у процесі визволення з полону, зокрема, їй необхідно здійснити письмові звернення до кількох національних та міжнародних установ, зокрема до Уповноваженого з прав людини Верховної Ради України, Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими Міністерства оборони України, Моніторингової місії ООН з прав людини в Україні, Червоного Хреста, організації «Об`єднаний центр з координації пошуку звільнення військовополонених та незаконно позбавлених осіб внаслідок агресії проти України» тощо, а оскільки відповідно до Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, яку затверджено Наказом Міністерства оборони України № 333 від 26 травня 2014 року, листування та сповіщення про захоплення в полон, інші дії, пов`язані з таким питанням, здійснюється сім`єю чи близькими родичами.

Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884, передбачено, що виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації). Виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей: військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно; військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими. Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Скасовуючи рішення суду першої інстанцій та залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив із того, що встановлення фактупроживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 матиме наслідком виникнення прав у останньої на виплату належного грошового забезпечення солдата ОСОБА_2 як такого, що захоплений в полон,а заінтересовані особи заперечують факт проживання заявника з ОСОБА_2 однією сім`єю та не визнають право заявниці на отримання грошового забезпечення ОСОБА_2 , який перебуває в полоні, що фактично унеможливлює розгляд заяви ОСОБА_1 у порядку окремого провадження.

Таким чином, виявивши спір про право, апеляційний суд відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України дійшов обґрунтованого та законного висновку про наявність підстав для залишення заяви без розгляду.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про залишення заяви без розгляду та звертає увагу ОСОБА_1 на те, що вона не позбавлена права звернутися з відповідним позовом у порядку позовного провадження.

Доводи касаційної скаргине дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновком суду, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коломієць Тетяни Олександрівни залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 30 серпня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець