Справа №638/1461/24
Провадження № 6/638/303/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року м.Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі головуючого судді Теслікової І.І., вирішуючи питання про відкриття провадження за матеріалами подання державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції Стадник С.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ФО ОСОБА_1 , стягувач ТОВ «Хот Енерджі»,-

установив:

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції Стадник С.О про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ФО ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали подання, суд зазначає наступне.

Розділом VI Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) регулюються процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень саме у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Відповідно до статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Таким чином, положеннями статті 441ЦПК України врегульовано питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням у цивільній справі.

Питання тимчасового обмеження у праві виїзду фізичної особи- підприємця за межі України нормами ЦПК України не врегульовано.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що подання державного виконавця подане в рамках виконавчого провадження № 55436891 з виконання наказу про примусове виконання рішення, виданого Господарським судом Харківської області від 01 грудня 2017 року у справі № 922/3315/17.

Розділом VI Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) регулюються процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах.

Статтею 337 ГПК України передбачено порядок застосування господарським судом тимчасового обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України.

Згідно з статтею 338 VІ Розділу ГПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Таким чином, в даному випадку, питання обмеження у праві виїзду боржника за межі України, у зв`язку з невиконанням рішення господарського суду під час здійснення виконавчого провадження, врегульовано положеннями статті 337 ГПК України, оскільки відповідно до ГПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції. Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Правила статей 441, 446 ЦПК України не встановлюють виключень з правил предметної підсудності, встановлених статтею 19 ЦПК України.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у пунктах 23, 24 свого рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (№29458/04 та №29465/04) відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві … керується законом, що приймається парламентом» (Zand v. Austria № 7360/76); фраза «встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність; термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів; вимога стосовно того, що суд має бути «встановленим законом» є однією з декількох вимог Конвенції та протоколів до неї і встановлює, що дії національних органів мають базуватись на внутрішньому праві; вся організаційна система судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції (Coeme and others v. Belgium №32492/96); суд не є встановленим законом у разі, якщо правила, які регламентують склад суду, не були додержані (Posokhov v. Russia №63486/00, Fedotova v. Russia №73225/01).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною дев`ятою статті 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Суд вважає можливим застосувати до подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ФО ОСОБА_1 аналогію закону та керується положеннями статті 186 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, вищевказане подання державного виконавця не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим у відкритті провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 186, статтею 441 ЦПК України, суд

постановив:

У відкритті провадження за поданням державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції Стадник С.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ФО ОСОБА_1 , стягувач ТОВ «Хот Енерджі» - відмовити.

Роз`яснити заявнику, що розгляд справи належить до юрисдикції господарського суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя І.І.Теслікова