Справа № 128/3182/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2024 року м. Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Шевчук Л.П.,
при секретарі судового засідання Ружицькій І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
17 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» укладено договір відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-З відповідно до якого останній набув права грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду письмове клопотання, в якому позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу у його відсутність, а в разі неявки відповідача не заперечував щодо ухвалення заочного рішення суду (а.с. 83).
Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача відповідно до ст. 211 ч. 3 ЦПК України, враховуючи що він скористався своїми процесуальними правами.
Заяв та клопотань не надходило.
Ухвалою від 30.08.2023 позовну заяву ТОВ «ФК «Ріальто» прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 61).
Ухвалою суду від 20.10.2023 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с. 69).
Ухвалою суду від 16.01.2024 постановлено, розгляд даної справи здійснювати в заочному порядку.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце його проведення, направлені судом судові повістки про виклик до суду повернулися із відміткою «адресат відсутній», відзиву на позов не подав.
Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається.
З огляду на вищевикладене та за умов існування усіх підстав, суд прийшов до висновку про ухвалення заочного рішення, про що було постановлено мотивовану ухвалу.
Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Відповідно до ст.ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України.
Згідно з п.1.4 договору невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», які розміщені та сайті monetka.ua.
Сукупна вартість кредиту зазначена у Графіку розрахунків, що є невід`ємною частиною цього договору (п.1.5 договору).
Додаток №1 до договору містить графік розрахунків відповідно до якого дата повернення 07.05.2021, сума кредиту 5 000,00 грн., нарахована сума процентів 3 300,00 грн., всього до сплати 8 300,00 грн. (а.с. 12-зворот).
Пункт 2.3.4 договору закріплює за позичальником право здійснити оформлення продовження строку надання кредиту та строку дії договору, скориставшись одним з варіантів процедури продовження строку надання кредиту та дії договору, визначених у правилах.
Згідно з пунктом 2.4.1 договору, позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування.
Відповідно до п. 3.5 договору, нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом (крім випадку, узгодженого сторонами в пункті 3.7 цього договору). При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на банківський рахунок до якого випущено електронний платіжний засіб позичальника, номер якого вказаного у п. 1.6 цього договору до дня повернення суми кредиту (його частини) визначеної у пункту 1.1 цього договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства зазначений у розділі 6 цього договору) включно. При поверненні кредиту частинами, нарахування і сплату процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.
При надходженні коштів для виконання зобов`язань позичальника, товариство направляє їх в такій черговості: у першу чергу здійснюється сплата процентів нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання; у другу чергу здійснюється сплата процентів за користування кредитом; у третю чергу здійснюється повернення суми кредиту (п.3.6 договору).
Відповідно до п.3.3 договору у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3 договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору) позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 4,0% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1460,00%) кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена в цьому пункті договору нараховується відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Отже, сторони погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами, строк кредитування та досягли згоди з усіх істотних умов договору від 07.04.2021.
Також позивачем надана анкета-заява на кредит № 8206501 від 07.04.2021 із змісту якої слідує, що дана заявка була одобрена 07.04.2021, нею погоджені умови кредитування: кредит на суму 5 000,00 грн., на строк 30 днів, ставка процентів в межах строку - 2,2% за кожен день користування, річна ставка 803%, процентна ставка за прострочення грошового зобов`язання - 4,0% за кожен день неповернення кредиту, річна процентна ставка за вказаних умов становить 1460,00%, платіжна картка позичальника, на яку має бути перерахована сума кредиту: НОМЕР_1 , банк, що випустив картку: АТ «КБ «Приватбанк» (а.с. 16).
Факт перерахування ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» грошових коштів в розмірі 5 000,00 грн. на картку відповідача на умовах фінансового кредиту за договором підтверджується чеком №394360447 від 07.04.2021 (а.с. 13). Вказана обставина також підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 , наданою на виконання ухвали суду (а.с. 72-73).
17.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» укладено договір відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-З, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» за плату, а останнє приймає права грошової вимоги до боржників, вказаних у акті прийому-передачі прав, за кредитними договорами, укладеними між кредитором і боржниками, в тому числі і ОСОБА_1 (а.с. 3535-37).
Відповідно до п.1.2 цього договору право вимоги до боржників (позичальників) за кредитним договором відступається в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи: право вимоги основної суми заборгованості за кредитним договорами, право вимоги суми нарахованих процентів за кредитними договорами, строк платежу яких настав на дату укладення договору, право нараховування процентів, неустойки, штрафів, пені, тощо.
Відповідного до п. 3.1 вищевказаного договору, право вимоги за кредитним договором вважається відступленим з моменту підписання Акту прийому-передачі прав та документів, що є невід`ємною частиною договору.
Договір є правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Доказів про неправомірність даного договору матеріали справи не містять.
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідно до ст.ст. 516, 517 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц.
Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за №210407-1 від 07.04.2021станом на 16.08.2023 становить 18 300,00 грн., з яких: 5 000,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 3 300,00 грн. - прострочена заборгованість за несплаченими процентами, 10 000,00 грн. - заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами, згідно п. 3.3 договору (а.с.14).
З огляду на викладене суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в сумі 5 000,00 грн. та заборгованості за несплаченими процентами в сумі 3 300, грн., тобто розміру процентів нарахованих за період з 07.04.2021 по 07.05.2021 (в межах строку дії договору), підлягають задоволенню.
Що стосується заборгованість за нарахованими процентам відповідно до п. 3.3 кредитного договору за період з 08.05.2021 по 26.06.2021 включно відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 10 000,00 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 3.3 договору, у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3 договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою - 4,0% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1460,00%) кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена в цьому пункті договору, нараховується відповідно до ст. 625 ЦК України.
Тобто, сторони встановили цим пунктом договору свій інший розмір процентів 1460,00 % річних від суми несвоєчасно повернутого кредиту та те, що процентна ставка, визначена в цьому пункті договору нараховується відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Наведене свідчить про те, що нарахування відсотків після закінчення строку дії вищевказаного кредитного договору за неправомірне користування коштами та їх розмір визначений сторонами договору.
При цьому пролонгація строку дії договору не є умовою застосування визначеної процентної ставки, а може ураховуватися лише для визначення строку, з якого така процентна ставка має нараховуватися.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24 січня 2019 року в справі №5017/1987/2012 вказувала, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Отже, укладаючи кредитний договір сторони домовились, що нарахування процентів у випадку порушення строків повернення кредиту, відповідно до п. 3.3 договору здійснюються на підставі статті 625 ЦК України. При цьому викладення в умовах договору способу обчислення процентів, в тому числі і в процентах річних, не суперечить положенням ст. 625 ЦК України.
За викладених обставин, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача в межах заявлених вимог процентів відповідно до п.3.3 договору за період з 08.05.2021 по 26.06.2021 включно відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 10 000,00 грн.
Суд також зазначає, що позивач відповідно до договору про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021 набув право нараховування проценти неустойки, штрафів, пені, тощо (п.1.2 договору), а тому нарахування вказаних процентів станом на 26.06.2021 не суперечить вимогам чинного законодавства.
З огляду на викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 18 300,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 3 300,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентам відповідно до п. 1.2 кредитного договору за період з 07.04.2021 по 07.05.2021 включно; 10 000,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентам відповідно до п. 3.3 кредитного договору за період з 08.05.2021 по 26.06.2021 включно відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Окрім того, згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2684,00 грн. судового збору (а.с. 46).
Щодо витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За змістом ст.ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.
З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 в справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 в справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/ 16-ц.
Як слідує з матеріалів цієї цивільної справи позивач в підтвердження витрат на правничу допомогу надав Договір №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 (а.с. 39-40), Акт приймання-передачі наданих послуг № 58 від 07.03.2023 на суму 9 000,00 грн. (п.п. 17, 18 Акта) (а.с. 43), довіреність ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто»(а.с. 42), свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2412 від 23.10.2018 (а.с. 41) та платіжне доручення №387 від 09.03.2023 (а.с. 45).
При визначенні та розподілі судових витрат суд враховує критерії, визначені положеннями ЦПК України: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При цьому враховує, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Відповідач не подав відповідне клопотання про зменшення розміру судових витрат.
Отже, на підставі вищевикладеного суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9 000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 42, 61 Конституції України, ст.ст. 2, 15, 207, 526, 530, 536, 546, 549, 610, 633, 634, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 141, 211, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» сплачений судовий збір у розмірі 2 684,00 гривні та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000,00 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Сторони по справі:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», адреса: бульвар Вацлава Гавела, буд. 4, м. Київ, .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований АДРЕСА_1 .

Суддя Л.П. Шевчук