УХВАЛА

24 січня 2024 року

м. Київ

справа № 638/10605/21

провадження № 61-598ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 серпня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат на утримання дітей та зміну способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат на утримання дітей та зміну способу стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначає, що від шлюбу у подружжя двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дзержинський районний суд міста Харкова рішенням від 14 січня 2019 року шлюб розірвав, стягнув на її користь аліменти на утримання дітей в сумі по 1 000 грн щомісяця на кожну дитину і до досягнення ними повноліття, аліменти призначені з 12 жовтня 2017 року. Місце проживання дітей визначив разом з матір`ю.

Вказувала, що відповідач не виконує свої зобов`язання по виплаті аліментів у повній мірі, має заборгованість, не бере участь у додаткових витратах на дітей, які пов`язані із їх лікуванням. 08 червня 2021 року відповідачу була відправлена вимога про повернення додаткових витрат на лікування дітей, яка залишена без задоволення.

На її думку відповідач повинен відшкодувати їй додаткові витрати на дітей та сплатити пеню за несвоєчасну сплату аліментів.

З урахуванням викладеного просила суд стягнути з відповідача витрати на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а саме: додаткові витрати на лікування у розмірі 111 221,27 грн; пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 370 834 грн; змінити спосіб стягнення аліментів з 1 000 грн щомісяця на одну дитину на 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів на двох дітей.

Дзержинський районний суд міста Харкова рішенням від 22 серпня 2023 року позов ОСОБА_2 задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 42 242 грн.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 42 603,89 грн.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дітей у розмірі 63 174,77 грн.

Змінив спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 січня 2019 року у справі № 638/15395/17, стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2 553,80 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Київський апеляційний суд постановою від 13 грудня 2023 року рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 серпня 2022 року в частині сум стягнення пені за прострочення сплати аліментів на дітей змінив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1 439,64 грн.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 15 532,83 грн.

В решті рішення суду залишив без змін.

08 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з касаційною скаргою на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 серпня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та відмовити у задоволенні позову повністю.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом спору в цій справі є вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, пені та зміну способу стягнення аліментів.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Урахувавши предмет позову, оскаржувані судові рішення, прийняті у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

З врахуванням наведених доводів, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не зазначені, суд під час вивчення касаційної скарги такі винятки самостійно не встановив.

Конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточним і подальшому оскарженню не підлягає.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), № 40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], № 36760/06, § 230, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і варто враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» (Levages Prestations Services v. France), § 45; рішення у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), § 37; та «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), § 32, № 29182/03, від 02 листопада 2006 року; «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) § 29, від 07 липня 2015 року, № 18499/08).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; рішення у справі «Козліца проти Хорватії», § 33; рішення у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. CROATIA), № 2611/07 та § 54, від 21 червня 2011 року, № 15276/07; та «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia), § 48, від 02 жовтня 2012 року, № 32299/08).

Саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Відповідно, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (згадане вище рішення у справі «Добріч проти Сербії», § 54).

З урахуванням того, що заявник подав касаційну скаргу на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 серпня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат на утримання дітей та зміну способу стягнення аліментів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров