Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2024 року

м. Харків

Справа № 623/412/22

Провадження № 2/638/3519/23

623/412/22

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Яковлевої В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Поддубкіної А.В., Кріцак А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом Ізюмського комунального підприємства теплових мереж до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги,-

встановив:

ОСОБА_4 - представник Ізюмського комунального підприємства теплових мереж звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги.

Позовна заява мотивована тим, що позивач надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді територіальної громади м. Ізюм Харківської області.

В обґрунтуванні своїх вимог позивач посилається на те, що на ОСОБА_1 відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 для оплати послуг, що надає Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж. Разом з ОСОБА_1 мешкають ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надаються за адресою: АДРЕСА_1 . Однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання не здійснюють, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем станом на 31 січня 2022 року утворилась заборгованість за період з березня 2010 року по січень 2022 року в розмірі 79 496,90 грн. На ОСОБА_1 відкритий абонентський рахунок № НОМЕР_1 для сплати послуг, що надає Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 лютого 2022 року вищевказана цивільна справа передана в провадження судді Одарюка М.П.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №399/0/15-23 від 20.04.2023 «Про зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Харківської області» змінено з 01 травня 2023 року територіальну підсудність судових справ Ізюмського міськрайонного суду Харківської області Дзержинському районному суду міста Харкова.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2023 року визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) Яковлеву В.М., відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, рішенням Вищої ради правосуддя від 20 квітня 2023 року № 399/0/15-23 змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема, Ізюмського міськрайонного суду Харківської області, на Дзержинський районний суд м. Харкова.

Матеріали цивільної справи передані в провадження судді Яковлевої В.М. 08 червня 2023 року.

11 липня 2023 року на адресу суду надійшла довідка з Відділу державної реєстрації виконавчого комітету Ізюмської міської ради щодо підтвердження факту реєстрації місця проживання відповідачів.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 липня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку.

Через канцелярію суду представник позивача Савін О.С. подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку відповідно до вимог статті 128 ЦПК України.

Через канцелярію суду представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Мальцева Г.Ю. подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 та представника відповідача, позовні вимоги не визнає в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності суду не надала.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності суду не надала.

Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Суд, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

З огляду на вказані норми позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, що надані підприємствами - виробниками/виконавцями житлово-комунальних послуг, із відомостями про заборгованість, свідчить про порушення, не визнання або оспорювання охоронюваних законом його цивільних прав та інтересів.

Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову.

Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно матеріалів справи, Ізюмським комунальним підприємством теплових мереж надаються послуги з централізованого опалення, а відповідачі, в свою чергу, споживають зазначені послуги, що свідчить про наявність між ними взаємних зобов`язань.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» 9листопада 2017року №2189-VIII регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9листопада 2017року №2189-VIII, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Нормами пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

На підставі ч.1, 4 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону.

Відповідно до ст. ст. 150, 156, 162 ЖК України,власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами.

Статтею 67 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Договором є усна чи письмова угода між споживачем та продавцем (виконавцем) про якість, термін, ціну та інші умови, по яким реалізується продукція. Підтвердження дії усної угоди оформляється квитанцією або іншим документом. Факт оплати споживачем - відповідачем послуг, тобто послуг які надає позивач, є підтвердженням факту існування договірних відносин між ними.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є споживачами послуг з централізованого опалення, які надає позивач Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж за адресою: АДРЕСА_1 .

На ім`я ОСОБА_1 відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу вбачається, що загальна сума заборгованості з оплати наданих послуг за період з березня 2010 року по січень 2022 року становить 79496, 90 грн.

13 листопада 2023 року на адресу суду надійшла заява від представника відповідача ОСОБА_5 про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Разом з тим, ч. 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п.п.6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 по справі № 911/3681/17).

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача за період з 01 березня 2010 року по 31 січня 2022 року становить 79 496, 90 грн.

Разом з цим, з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду 11 лютого 2022 року.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що розрахунковим періодом за теплову енергію, що споживається, є календарний місяць, а отже перебіг позовної давності починається після не сплати (часткової оплати) чергового платежу, а також те, що позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску строку позовної давності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в межах строку позовної давності, а саме за період з 11 лютого 2019 року по 31 січня 2022 року, що становить: 79 496 грн 90 коп. - 47 971 грн 21 коп. = 31 525 грн 69 коп.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Крім того, 13 листопада 2023 року представник відповідача ОСОБА_5 подала клопотання до суду, зі змісту якого вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з 14 листопада 2018 року не проживає за адресою АДРЕСА_1 , тобто не є споживачем даної комунальної послуги.

Згідно із ст. 322 ЦК власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.ст. 7, 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів, а споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Непроживання особи у квартирі, яка належить їй на праві власності, та факт відсутності її реєстрації в цій квартирі не звільняє особу від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг (постанова Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц (провадження № 61-2066св19).

Власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг (Постанова КЦС ВС від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц).

Згідно відповіді № 407029 від 15.01.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстровано право власності за адресою АДРЕСА_1 .

Та окрім права власності на останнього був оформлений особовий рахунок споживача послуг, відповідно до якого Ізюмським комунальним підприємством теплових мереж надавалися комунальні послуги до вищезазначеної квартири.

Таким чином, представником відповідача ОСОБА_5 , посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 фактично мешкає за іншою адресою, не спростовано обставин, на які посилається позивач, оскільки не надано будь-яких доказів на підтвердження припинення права власності за вказаною в позовній заяві адресою як і не надано доказів припинення постачання послуг.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов судом задоволено частково, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору з розрахунку 31 525 грн. 69 коп. / 79 496 грн. 90 коп. * 2 481 грн. у сумі = 983 грн. 90 коп в рівних частках, по 327 грн 97 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст. ст. 256-257, 261, 267, 317, 322, 525, 526, 610, 625 ЦК України, ст. 150, 156, 162 ЖК України, суд -

вирішив:

Позовну заяву Ізюмського комунального підприємства теплових мереж до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Ізюмського комунального підприємства теплових мереж (місцезнаходження: м. Ізюм, вул. Гоголя, буд. 12, кв. 19, р/р НОМЕР_3 Філія- Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 351823, ) заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 11 лютого 2019 року по 31 січня 2022 року у розмірі 31 525 (тридцять одна тисяча п`ятсот двадцять п`ять) грн 69 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Ізюмського комунального підприємства теплових мереж (місцезнаходження: м. Ізюм, вул. Гоголя, буд. 12, кв. 19, р/р НОМЕР_3 Філія- Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 351823, ) судові витрати у розмірі 983 (дев`ятсот вісімдесят три) грн 90 коп., в рівних частках - по 327 (триста двадцять сім) грн 97 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з моменту проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua).

Інформація щодо учасників справи:

Позивач: Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж (місцезнаходження: м. Ізюм, вул. Гоголя, буд. 12, кв. 19, р/р НОМЕР_3 Філія- Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 351823, ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя В.М. Яковлева