Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8323/23
Номер провадження 2-о/711/22/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого судді: Казидуб О.Г.

секретаря судового засідання: Зайцевої О.І.

за участю:

заявника: ОСОБА_1

представника заявника адвоката: Верстова Р. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами окремого позовного провадження заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, зацікавлена особа: Черкаська міська рада,-

ВСТАНОВИВ :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зацікавлені особи: Черкаська міська рада.

В обґрунтування заяви зазначено, що він ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрували шлюб 17.08.2016 року, про що складено відповідний актовий запис № 2010.

Його дружина ОСОБА_2 є інвалідом ІІІ групи із дитинства безтерміново, що у свою чергу підтверджено довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 534636, а також індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 3200.

Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Батьками його дружини є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є пенсіонером за віком та відповідно не являється дієздатною особою. ОСОБА_2 має рідного брата ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який живе окремо зі своєю сім`єю.

Отже, зазначає, що він є єдиною працездатною особою, яка зобовязана відповідно до закону утримувати свою дружину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в звязку з відсутністю будь-яких інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд та утримання.

Зазначає, що факт здійснення ним постійного догляду та утримання за його дружиною має юридичне значення, оскільки, породжує виникнення прав та обов`язків у заявника щодо отримання соціальних пільг та виплат, виникнення прав та обов`язків, визначених ЗУ «Про соціальні послуги», ЗУ «Про реабілітацію інвалідів в Україні», ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Крім того, відповідно до ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, опікуни, особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю 1 групи; особи зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Заявник вказує, що в разі його мобілізації, у ОСОБА_2 будуть відсутні будь-які інші особи, які зобов`язані відповідно до закону її утримувати.

Просить встановити факт, що він є єдиною особою, яка зобовязана відповідно до закону утримувати свою дружину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який є особою з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи довічно, в звязку з відсутністю інших осіб, які можуть здійснювати таке утримання.

14 листопада 2023 року ухвалою суду відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами окремого провадження.

Адвокат Верстов Роман Миколайович, який діє в інтересах заявника ОСОБА_7 , в судовому засіданні заяву підтримав. Зазначив, що факт, який підлягає встановленню має значення для заявника не лише для відстрочки від мобілізації. Оскільки, дохід у заявника більший ніж мінімальна заробітна плата, тому, він не може утримувати соціальну допомогу.

Його дружині заборонена важка праця, оскільки, у неї некоректно працює рука, і тому працювати вона не може, і повне утримування лежить на заявнику. Також, встановлення даного факту необхідно заявнику для отримання мобілізаційної відстрочки, оскільки, він фінансово забезпечує дружину і доглядає за нею.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задоволити. Зазначив, що у його дружини «акушерський синдром ОСОБА_8 », це травма суглоба при народженні. Вона не має можливості працювати і всю хатню роботу він робить сам.

Представник зацікавленої особи Черкаської міської ради в судове засідання не з`явився, надавши через канцелярію суду клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника.

Дослідивши матеріали цивільної справи та враховуючи вимоги цивільно процесуального законодавства, суд приходить до наступного.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частин 1, 3 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного, позовного та окремого провадження.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 293 ЦПК України).

Положеннями пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За змістом частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, родинних відносин між фізичними особами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 зроблено висновок, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункт 1, 2 частини 1 статті 19 КАС України).

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Для визначення юрисдикції суду у спорі з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення суд має встановити, чи проходила особа публічну службу, а також, у зв`язку з чим - прийняттям, проходженням або звільненням - виник спір (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 712/5476/19 ).

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини 1 статті 4 КАС України).

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»). Отже, військова служба є різновидом служби публічної. Тому спори з приводу проходження військової служби належать до юрисдикції адміністративних судів (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 362/643/21).

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202, затвердженим Верховною Радою України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Надалі, низкою Указів Президента України строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався (Указ № 133/2022 від 14.03.2022, Указ № 259/2022 від 18.04.2022, Указ № 341/2022 від 17.05.2022, Указ № 573/2022 від 12.08.2022, Указ № 757/2022 від 07.11.2022, Указ № 58 від 06.02.2023, Указ № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 07.11.2023).

На момент розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану, зокрема через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) як необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.

Викладені у заяві ОСОБА_1 вимоги пов`язані з доведенням наявності підстав для його звільнення з військової служби під час воєнного стану.

Отже, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою, а тому підлягають вирішенню в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Згідно висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 23.01.2023 року у справі № 214/1309/21 приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання справи про встановлення факту) не повинен використовуватися учасниками для оцінки обставин, які становлять предмет доказування у адміністративному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим. За таких обставин спір підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене та той факт, що факт здійснення заявником постійного догляду та утримання за дружиною має юридичне значення, оскільки, породжує виникнення прав та обов`язків у заявника щодо отримання соціальних пільг та виплат, виникнення прав та обов`язків, визначених ЗУ «Про соціальні послуги», ЗУ «Про реабілітацію інвалідів в Україні», ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», суд приходить до висновку, що дану заяву ОСОБА_1 необхідно розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

А тому, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 255-261 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, зацікавлена особа: Черкаська міська рада - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 26 січня 2024 року.

Головуючий: О. Г. Казидуб