Справа № 296/5175/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" січня 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Драча Ю.І.,

за участю секретаря судового засідання Алексеєнко В.В.,

представника позивача Жмуцького М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому проситьв рахунок погашення боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 : - стягнути з Відповідача грошові кошти в сумі, що є еквівалентом 117 408 дол. США 22 центів (тіло позики 25 000 дол. США 00 центів, пеня 91 500 дол. США 00 центів, три проценти річних 908 дол. США 22 центи) на дату ухвалення рішення згідно умов Договору позики від 06 березня 2020 року;

- в рахунок стягнення боргу звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат та службових приміщень, загальна площа 49,23 кв.м., житлова площа 26,8 кв.м., яка на праві власності належить ОСОБА_2 , шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах виконавчого провадження, визначивши у своєму рішенні початкову ціну продажу відповідно до умов Договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 06 березня 2020 року.

Позов обґрунтовано тим, що 06 березня 2020 року ОСОБА_4 від імені якої діяв ОСОБА_5 , на підставі довіреності, та ОСОБА_2 уклали Договір позики. Відповідно до пункту 1 Договору позики, Позикодавець передав Позичальнику у власність гроші в сумі 625 000 грн. 00 коп., що на момент укладення цього договору становить еквівалент 25 000 дол. США 00 центам, на умовах, викладених в цьому договорі, а Позичальник приймає ці гроші та зобов`язується повернути суму грошей, що не може бути менше суми еквівалентної 25 000 дол. США 00 центам, у встановлений термін та на умовах, передбачених цим договором. Для забезпечення вимог Позикодавця за Договором позики, між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 06.03.2020 року (далі Договір іпотеки), який посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. зареєстровано в реєстрі за №2690.

Позивачем зазначено, що відповідач зобов`язань за договором позики не виконав, грошові кошти не повернув. Дана обставина змушує позивача звернутись до суду із даним позовом для захисту своїх прав.

Ухвалою судді від 16.06.2023 відкрито провадження у справі за нормами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 03.10.2023 закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 15.01.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення експертизи.

Представник позивача Жмуцький М.В. в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав викладених в ньому.

Відповідач та його представник в судове засідання повторно не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином. Відзив на позову заяву до суду подано не було.

Суд, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України.

Частиною 2 статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до вимог ст ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до частина 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей

За змістом пункту 2 частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Так, судом встановлено, що 06 березня 2020 року ОСОБА_4 від імені якої діяв ОСОБА_5 , на підставі довіреності, та ОСОБА_2 укладеного договір позики (а.с. 11).

Відповідно до пункту 1 Договору позики, Позикодавець передав Позичальнику у власність гроші в сумі 625 000 грн. 00 коп., що на момент укладення цього договору становить еквівалент 25 000 дол. США 00 центам, на умовах, викладених в цьому договорі, а Позичальник приймає ці гроші та зобов`язується повернути суму грошей, що не може бути менше суми еквівалентної 25 000 дол. США 00 центам, у встановлений термін та на умовах, передбачених цим договором.

У пункті 2 Договору позики вказано, що факт передачі та отримання грошових коштів в повному обсязі підтверджується підписами Сторін на цьому договорі.

Пунктом 3 Договору позики передбачено, що грошові кошти передані терміном до 06 березня 2022 року.

Для забезпечення вимог Позикодавця за Договором позики, між ОСОБА_4 від імені якої діяв ОСОБА_5 , на підставі довіреності, та ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 06.03.2020 року, який посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. зареєстровано в реєстрі за №2690. (а.с. 8-10).

Відповідно до пункту 1.1. Договору іпотеки, цей Договір забезпечує вимогу Іпотекодержателя, що випливає з договору позики від 06 березня 2020 року, укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, за умовами якого Іпотекодержатель надав Іпотекодавцю позику в сумі 625 000 грн. 00 коп., що на момент укладання договору позики становить еквівалент 25 000 дол. США 00 центам, на умовах, викладених в Договорі позики, а Іпотекодавець зобов`язується повернути суму грошей, що на день повернення не може бути менше суми еквівалентної 25 000 дол. США 00 центам, вказану в договорі позики до 06 березня 2022 року.

У відповідності до Договору іпотеки Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Іпотекодавцем своїм зобов`язань за Договором позики отримати задоволення своїх вимог за рахунок майна, заставленого на нижче вказаних умовах.

У пункті 1.2. Договору іпотеки визначено, що предметом іпотеки є нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 1.3. Договору іпотеки, сторони оцінюють предмет іпотеки в суму

500 000 грн. 00 коп.

Враховуючи положення частини другої статті 1047 ЦК України суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із договорів позики, укладення якого підтверджується договором позики від 06.03.2020 року, а також Договором Іпотеки від 06.03.2020 укладеним на виконання договору позики.

Суд звертає увагу, що договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Статтею 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 625 000 грн. 00 коп., що на момент укладення цього договору становить еквівалент 25 000 дол. США 00 центам, що підтверджується договором позики та договором іпотеки, укладеним на виконання договору позики. Відповідачем не надано доказів, що вказані договори ним не укладались чи були оскаржені, як і не надано доказів виконання укладеного договору.

Судом враховується, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги, щодо стягнення основної суми заборгованості з відповідача доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача трьох відсотків річних.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Перевіривши шляхом математичного обрахунку наданий позивачем розрахунок, суд приходить до висновку про його арифметичну вірність та необхідність задоволення позову в цій частині.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача пені слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 11 Договору позики, у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю пеню у розмірі 1 (один) % від суми залишку позики за кожен день прострочення.

У позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь пені, що становить 91 500 дол. США 00 центів.

Частиною 1статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою; правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (частина перша статті 547 ЦК України); різновидом неустойки є пеня, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини перша, друга статті 549 ЦК України).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першоюстатті 1050 ЦК Україниякщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

За правилами частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи, що сума пені нарахована позивачем значно перевищує суму основної заборгованості, суд вважає за необхідне зменшити її розмір до 25000 дол. США.

Що стосується вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 572, ч. 1 ст. 575 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Іпотека, як вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Як передбачено ч.ч. 1 і 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

За змістом положень ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Оскільки наявними у матеріалах справи належними, допустимими та достовірними доказами, неспростованими відповідачем, підтверджується факт неналежного виконання боржником основного зобов`язання, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, є вимога позивача, як іпотекодержателя, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

При цьому суд також зазначає, що згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX (із подальшими змінами) на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 16 листопада 2022 року № 2738-IX Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту:

«5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Враховуючи, що на момент ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду слід зупинити на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Такий висновок також викладений у Постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15, провадження № 61-10125св21.

Відповідно до ст.141ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4655,13 грн., оскільки позов задоволено

частково.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1, 7, 12, 33, 39 Закону України "Про іпотеку", ст. ст. 16, 512, 526, 530, 572, 575, 589, 590 ЦК України, ст. ст. 2, 13, 95, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 280-289, 353-354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 06 березня 2020 року на загальну суму 50908,22 долари США, яка складається з: 25000,00 доларів США тіло позики; 25000,00 доларів США пені та 908,22 доларів США - 3% річних від суми боргу (що на день винесення рішення по справі 09.01.2024 еквівалентно 1 923 368,55 гривень).

В рахунок стягнення боргу звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат та службових приміщень, загальна площа 49,23 кв.м., житлова площа 26,8 кв.м., яка на праві власності належить ОСОБА_2 , шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах виконавчого провадження, за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, але не менше 90 відсотків вартості предмета іпотеки, визначеної на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4655,13 грн. сплаченого судового збору.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Зупинити виконання рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 . Адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 . Адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Головуючий суддя Ю. І. Драч