КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №756/9812/23 Головуючий у І інстанції - Диба О.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/1887/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

за участю секретаря судового засідання Никифорова І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою заінтересованої особи ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 10 серпня 2023 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс» про заміну сторони стягувача його правонаступником,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ТОВ «Дебт Форс» звернулося до суду із заявою про заміну стягувача його правонаступником, в якій просило замінити вибулого стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» на правонаступника: ТОВ «Дебт Форс» у виконавчому листі №2-5995/2011 за позовом ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого виступає ТОВ «Вердикт Капітал», до ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог зазначено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 грудня 2011 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 23 118 доларів США 81 цент, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 15 вересня 2011 року становило 184 310 грн 07 коп. та судовий збір у розмірі 1 533 грн, на підставі якого 21 грудня 2011 року Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-5995/11.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року замінено кредитора ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника - ТОВ «Кредекс Фінанс» у виконавчому провадженні за виконавчим листом №2-5995/11, виданим Оболонським районним судом м. Києва 21 грудня 2011 року.

Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Кредекс Фінанс» №01/08-2018 від 01 серпня 2018 року змінено назву з ТОВ «Кредекс Фінанс» на ТОВ «Вердикт Капітал».

10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс» укладено договір №10-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, у тому числі і щодо відступлення прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 20 липня 2007 року.

24 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс» та ТОВ «Дебт Форс» укладено договір №24-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, у тому числі і щодо відступлення прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 20 липня 2007 року.

На підставі викладеного заявник просив вимоги поданої заяви задовольнити.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 10 серпня 2023 року заяву задоволено.

Замінено стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» на ТОВ «Дебт Форс» у виконавчому листі №2-5995/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з указаною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

У мотивування скарги зазначає, що ні ТОВ «Вердикт Капітал», ні ТОВ «Кампсіс Фінанс», у порушення умов договорів про відступлення права вимоги, не повідомляли його про відступлення права вимоги, при цьому матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б це підтверджували.

Вказує, що оскільки ТОВ «Кредекс Фінанс» (ТОВ «Вердикт Капітал») стало стягувачем за виконавчим листом, в якому визначено його грошове зобов`язання у загальному розмірі 184 310,07 грн, на думку ОСОБА_1 , до ТОВ «Кампсіс Фінанс», а в подальшому і до ТОВ «Дебт Форс» не могло перейти право вимоги до боржника у розмірі 23 989,63 доларів США.

Зауважує, що на підставі оскаржуваної ухвали до ТОВ «Дебт Форс» перейшло право вимоги на повторне пред`явлення виконавчого листа до виконання, однак з пропуском строку для його пред`явлення, при цьому ТОВ «Дебт Форс» не зверталось до Оболонського районного суду м. Києва із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання, у зв`язку з чим відсутні підстави для правонаступництва.

09 січня 2024 року на адресу суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу від ТОВ «Дебт Форс», в яких товариство просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Зокрема, зазначає, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю у повному обсязі або частково виконати, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Вказує, що у матеріалах справи міститься копія виконавчого листа з відміткою виконавця про його повернення стягувачу, при цьому, згідно відмітки строк повторного пред`явлення на примусове виконання виконавчого листа не пропущений, а тому його можливо пред`явити повторно на примусове виконання.

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Інші учасники справи у судове засідання своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

Задовольняючи вимоги заяви про заміну сторони стягувача суд першої інстанції виходив з того, що право вимоги до боржника за основною сумою боргу перейшло до ТОВ «Дебт Форс».

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається та судом установлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 грудня 2011 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 23 118 доларів США 81 цент, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 15 вересня 2011 року становило 184 310 грн 07 коп, та судовий збір у розмірі 1 533 грн, на підставі якого 21 грудня 2011 року Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-5995/11.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року замінено кредитора ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника - ТОВ «Кредекс Фінанс» у виконавчому провадженні за виконавчим листом №2-5995/11, виданим Оболонським районним судом м. Києва 21 грудня 2011 року.

Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Кредекс Фінанс» №01/08-2018 від 01 серпня 2018 року змінено назву з ТОВ «Кредекс Фінанс» на ТОВ «Вердикт Капітал».

10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» укладено договір №10-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, у тому числі і щодо відступлення прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 20 липня 2007 року.

24 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» укладено договір №24-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, у тому числі і щодо відступлення прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 20 липня 2007 року.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно вимог статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За змістом частини п`ятої статті 442 ЦПК України положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Згідно частин першої, другої статті 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони та або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

У відповідності до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (стаття 516 ЦК України).

Отже, що по своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Заміна сторони матеріального правовідношення врегульована, зокрема, положеннями статей 512-514 ЦК України, якими передбачена заміна кредитора у зобов`язанні в разі передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Враховуючи, що сформульована у цій справі проблематика стосовно реалізації прав сторін спору на стадії виконання судового рішення, в тому числі в контексті пред`явлення до виконання виконавчого документа та здійснення виконавчого провадження, саме з точки зору такої процесуальної мети має розглядатись процесуальне правонаступництво у цій справі. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва з метою реалізації правонаступником судового рішення у виконавчому провадженні без розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим відповідно до умов законодавства, позбавлене процесуальної мети.

Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закрите, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва у закритому виконавчому провадженні заявник має здійснювати процесуальні дії, спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати це в комплексі.

Якщо ж виконавче провадження на закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва.

Отже, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення.

Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10.

Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протяг трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Строки пред`явлення, виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання (пункт 1 частини 4 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документу до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

У пункті 10-2 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України від 15 березня 2022 року №2129-ІХ) визначено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Закон набрав чинності 26 березня 2022 року.

Положення пункту 10-2 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» стосуються також строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист №2-5995/2011 відносно боржника ОСОБА_1 29 вересня 2021 року повернуто стягувачу на підставі пункту 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з поданням стягувачем письмової заяви про повернення виконавчого документа.

З наведеного слідує, що по боржнику ОСОБА_1 строки пред`явлення виконавчого листа до виконання перервалися та на даний час не закінчилися.

Враховуючи викладене, суд не бере до уваги аргументи апеляційної скарги, що на підставі оскаржуваної ухвали до ТОВ «Дебт Форс» перейшло право вимоги на повторне пред`явлення виконавчого листа до виконання, однак з пропуском строку для його пред`явлення, при цьому ТОВ «Дебт Форс» не зверталось до Оболонського районного суду м. Києва із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання, у зв`язку з чим відсутні підстави для правонаступництва.

Доводи скаржника, що ні ТОВ «Вердикт Капітал», ні ТОВ «Кампсіс Фінанс», у порушення умов договорів про відступлення права вимоги, не повідомляли його про відступлення права вимоги, при цьому матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б це підтверджували, є необґрунтованими в силу положень статті 516 ЦК України, оскільки в такому випадку новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, а виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Також безпідставними є посилання апелянта на те, що оскільки ТОВ «Кредекс Фінанс» (ТОВ «Вердикт Капітал») стало стягувачем за виконавчим листом, в якому визначено його грошове зобов`язання у загальному розмірі 184 310,07 грн, тому до ТОВ «Кампсіс Фінанс», а в подальшому і до ТОВ «Дебт Форс», не могло перейти право вимоги до боржника у розмірі 23 989,63 доларів США з огляду на те, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 грудня 2011 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 23 118 доларів США 81 цент, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 15 вересня 2011 року становило 184 310 грн 07 коп.

До того ж вказані доводи не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали про заміну сторони виконавчого провадження, зважаючи на надання заявником належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження переходу прав вимоги щодо ОСОБА_1 до ТОВ «Дебт Форс» за кредитним договором №0 від 20 липня 2007 року.

У зв`язку з викладеним, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, колегія уважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для заміни стягувача.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Виходячи з викладеного, колегія суддів доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заінтересованої особи ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 10 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник