Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.01.2024 Справа №607/7875/23 Провадження №2/607/229/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

представника позивача, адвоката Сагайдака В. В.,

представника відповідачки, адвоката Черніцького І. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання грошового зобов`язання припиненим та зобов`язання припинити дії, що порушують права,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про визнання грошового зобов`язання припиненим та зобов`язання припинити дії, що порушують права.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22 листопада 2021 року він позичив у відповідачки грошові кошти у сумі 10 000 доларів США про що було складено письмову розписку.

Позивач стверджує, що протягом 2021-2022 років повернув ОСОБА_2 кошти частинами а саме: 13 грудня 2021 року, 08-09 квітня 2022 року, у липні-серпні 2022 року. Після чого відповідачка запевнила, що жодних претензій до ОСОБА_1 не має та «розписка» буде знищена.

Будучи добросовісним та довірливим, враховуючи тривалий час знайомства із відповідачкою, рекомендації спільних друзів, а також будучи необізнаним щодо вимог оформлення «розписки» та зазначення передачі коштів, позивач повернення оригіналу розписки не вимагав.

Разом з тим в провадженні Зборівського районного суду Тернопільської області знаходиться справа № 607/15707/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за вищезазначеною розпискою.

Позов є безпідставним та протиправним, адже борг за розпискою повернуто, однак розписка не знищена та пред`явлена до стягнення.

Позивач вважає, що факт передачі/повернення грошових коштів може бути підтверджено: ним, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

З метою недопущення порушення прав ОСОБА_1 , що полягають у протиправному та безпідставному стягненні ОСОБА_2 з позивача грошових коштів за розпискою, останній звернувся до суду з позовом про визнання грошового зобов`язання припиненим та зобов`язання припинити дії, що порушують права.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просить визнати його грошове зобов`язання перед ОСОБА_2 за розпискою від 22 листопада 2021 року припиненим та зобов`язати відповідачку усунути порушення права власності позивача, а саме зобов`язати відповідачку припинити незаконну вимогу про повернення коштів за розпискою від 22 листопада 2021 року.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Герчаківської О. Я. від 05 травня 2023 року відкрито провадження у справі № 607/7875/23 та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

24 липня 2023 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області була зареєстрована заява представника відповідачки ОСОБА_2 , адвоката Черніцького І. Р., в якій він просить відмовити у позові у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. Повідомляє, що в провадженні Зборівського районного суду Тернопільської області перебуває справа 607/15707/20, де предметом спору є та сама розписка від 22 листопада 2021 року. У зв`язку з розглядом даної справи відповідачка очікує понести судові витрати у розмірі 10 000 грн. Також, просить долучити копію розписки від 22 листопада 2021 року.

Дана заява вирішувалася судом по суті та занесена до протоколу судового засідання.

Протокольною ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні 26 липня 2023 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача, адвокат Сагайдак В. В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Зазначив, що позивач підтверджує факт позики, проте позичені кошти в розмірі 10 000 дол. США він повернув, віддавав частинами, натомість відповідачка не повернула розписки. Незважаючи на повернення боргу, відповідачка подала позов до суду до позивача про стягнення коштів за розпискою від 22 листопада 2021 року. Факт повернення коштів відповідачці можуть підтвердити свідки, він їх повертав у присутності дружини та іншої особи. На розписці міститься запис про повернення 900 доларів США, решта коштів також позивачем були повернуті, але відмітки про це немає, оскільки ОСОБА_1 не був обізнаний про те, що їх треба робити.

Представник відповідачки, адвокат Черніцький І. Р. у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив. Пояснив, що ОСОБА_2 зберігає оригінал розписки від 22 листопада 2021 року за змістом якої позивач позичив у відповідачки грошові кошти в розмірі 10 000 дол. США. ОСОБА_2 не заперечує повернення ОСОБА_1 частини позики в розмірі 900 дол. США, однак решту боргу позивач не повернув, а тому вона звернулася до суду про його стягнення. Інших відомостей, щодо повернення коштів за розпискою від 22 листопада 2021 року немає. Покази свідків не можуть бути доказом повернення грошових коштів згідно розписки.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини.

22 листопада 2021 року була складена розписка згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 взяв гроші в ОСОБА_2 , в розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів. В даній розписці міститься відмітка «13.12.21 р. Віддав 900$» та підпис.

Згідно ухвали Зборівського районного суду Тернопільської області від 24 березня 2023 року суддя Чорна В. Г. відкрила провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором розписки.

На час вирішення справи по суті, зі слів представників сторін, спір про стягнення боргу за договором розписки між сторонами не вирішений.

За встановлених обставин до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будьякими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

У статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до положень статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У той же час, ч. 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1-2 ст. 77 ЦПК України).

В силу положень ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

У постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17, від 20 березня 2019 року у справі № 640/219/14-ц, від 08 жовтня 2020 року у справі № 194/1126/18 звернуто увагу на те, що наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань.

У постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 154/3443/18 зазначено, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Судом встановлено та сторонами не заперечується те, що оригінал розписки від 22 листопада 2021 року за змістом якої ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 10 000 доларів США знаходиться у відповідачки, яка звернулася до суду з позовом про стягнення частини неповернутого боргу з позичальника, яким є позивач у цьому спорі.

Зборівським районним судом Тернопільської області вирішується позов ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 боргу за розпискою від 22 листопада 2021 року.

У вказаній розписці міститься інформація про повернення позивачем частини позичених коштів 13 грудня 2021 року в розмірі 900 доларів США. Будь-які інші докази про те, що ОСОБА_1 поверталися грошові кошти за розпискою при матеріалах справи відсутні. Позиція представника позивача, який наполягав на тому, що позивачем було повернуто позику в повному обсязі, що можуть підтвердити свідки, суперечить нормам матеріального права, однак відповідає принципу змагальності, який гарантований процесуальним законом.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

Таким чином, учасники справи, інші особи, зацікавлені у певному результаті розгляду справи, можуть надавати показання свідка і можуть бути допитані судом в якості свідків, який оцінює ці докази у сукупності з іншими відповідно до свого внутрішнього переконання.

Водночас, факт виконання зобов`язання за договором позики не може бути доведений за допомогою пояснень сторони і показань свідка (постанова Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17), якщо відсутні інші вагомі докази на підтвердження доводів позивача про повернення ним позики.

Відтак, у виниклих правовідносинах суд дійшов до висновку, що станом на день ухвалення рішення заборгованість ОСОБА_1 перед відповідачкою ОСОБА_2 складає 9 100 доларів США, оскільки в силу норм цивільного законодавства належного виконання умов договору позики не відбулося, а тому, відсутні підстави для визнання припиненим зобов`язання позивача за договором позики від 22 листопада 2021 року.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання припинити дії, що порушують права, то у виниклому спорі такі не встановлені, адже звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики є способом захисту порушених прав особи, а не вчиненням протиправних дій, які підлягають припиненню.

Отож, суд, за встановлених обставин дійшов до висновку про відмову узадоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання грошового зобов`язання припиненим та зобов`язання припинити дії, що порушують права, у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 7678, 206, 258268, 273, 352355ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання грошового зобов`язання припиненим та зобов`язання припинити дії, що порушують права - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 ,РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 15 січня 2024 року.

Головуючий суддя Герчаківська О. Я.