ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 січня 2024 року

м. Харків

справа №638/2252/18

провадження № 22-ц/818/853/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Пилипчук Н.П.

суддів:, Тичкової О.Ю., Маміної О.В.

розглянувши у порядкуст. 369 ЦПК Українив м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2018 року, постановлене суддею Штих Т.В.

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми витрат за недобросовісного набувача частки спільного майна та з урахуванням уточнень просив стягнути з відповідача понесені ним витрати за недобросовісного набувача частки спільного майна в сумі 1548, 90 грн. Та судових витрат в сумі 704,80 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що листом КП «ХТМ» №194 від 14.06.2016р. підтверджено, що мешканцями 2-го під`їзду по АДРЕСА_1 було прийнято рішення про встановлення лічильника теплової енергії на під`їзді у співвідношенні 77% -за, 23% -у роздумах. Зроблено попередній кошторис на виконання цих робіт 15.4 тис грн. (4 000грн - проект, 4 000грн - роботи, 1000грн - допоміжні матеріалі, 6400грн - вартість лічильника).

Відповідальним за проектні, узгоджувальні та монтажні роботи загальними зборами 15.08.2010р. було обрано позивача. Згідно з документами, доданими до справи, розрахункова вартість робіт становила 15500,00грн. і складалась з фінансової участі кожної квартири 2-го під`їзду в залежності від площі опалення, згідно з даними КП «ХТМ», а саме 1-кімнатна квартира-200,00грн., 2-кімнатна квартира-300,00грн.,3-кімнатна квартира-400,00грн., але фактична вартість склала 17053,21грн.

Згідно з документами, доданими до справи, на встановлення лічильника тепла було зібрано 10300,00грн, решту коштів, в сумі 6753,21грн. позивач ,як відповідальний за цю справу, згідно доручення загальних зборів, в різні часи сплатив зі своїх коштів, сподіваючись повернути їх після вводу лічильника тепла в експлуатацію за рахунок мешканців, які не сплатили своєчасно, оскільки загальними зборами було вирішено, що кожна квартира повинна прийняти участь в придбанні та вводі в експлуатацію лічильника тепла в межах її дольової участі. Дольова участь 1-кімнатної квартири АДРЕСА_2 загальною площею 31,2 кв.м. становила 222,32 грн.

У грудні 2014р. відповідачу було надіслано досудове попередження про сплату її частки коштів на встановлення лічильника тепла на пільгових умовах, а саме розрахункові 200грн. замість фактичних 222,32грн.,без урахування індексу інфляції і 3% річних, якщо сплата відбудеться в строк до кінця 2014р., але Відповідач не скористалась цією нагодою і продовжує користуватися послугами лічильника тепла без достатніх правових підстав, адже відокремити від лічильника тепла на під`їзді в багатоповерхових будинках радянських часів мешканців, не згодних з цим, неможливо.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основної заборгованості 222,32 гривен, частку коштів від ефективності лічильника тепла 1030,95 гривен, витрати на поштові повідомлення від 18.12.2014 в сумі 3,65 гривен, інфляційні витрати 224,32 гривен, три відсотки річних 47,66 гривен, банківській збір 20,00 гривен, судовий збір в розмірі 704 гривен 80 копійок.

Додатковим рішенням Дзержинського районногосуду м. Харкова від 23 квітня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 частку коштів від ефективності лічильника тепла 164,56 грн.; інфляційні витрати 4,45 грн.; 3% річних 1,64 грн..

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2023 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 13 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначає, що він та ОСОБА_2 є подружжям, багато років спільно проживають та сумісно за адресою: АДРЕСА_3 ведуть спільне господарство. Вказує, що до участі у справі не був залучений. Наголошує, що грошове стягнення з його дружини є стягненням зі спільного майна подружжя, що є втручанням у особисті майнові права апелянта.

Позивач надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначив, що власником кооперативної квартири АДРЕСА_2 , з дня вводу до експлуатації будинку АДРЕСА_1 була та залишається ОСОБА_2 , до якої і були пред`явлені позовні вимоги. Вважає, що апеляційне провадження повинно бути закрите, оскільки питання про його права, свободи та інтереси не вирішувались.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним закрити апеляційне провадження з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ч.1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог.

Судом встановлено, що листом КП «ХТМ» №194 від 14.06.2016р. підтверджено те, що мешканцями 2-го під`їзду по АДРЕСА_1 було прийнято рішення про встановлення лічильника теплової енергії на під`їзді у співвідношенні 77% - за, 23% - у роздумах (протокол загальних зборів мешканців). Зроблено попередній кошторис на виконання цих робіт 15400 гривен. (4 000гривен - проект, 4000грн - роботи, 1000 грн - допоміжні матеріалі, 6400грн - вартість лічильника).

Відповідальним за проектні, узгоджувальні та монтажні роботи загальними зборами 15.08.2010р. було обрано позивача. Згідно з документами, доданими до справи, розрахункова вартість робіт становила 15500,00грн. і складалась від фінансової участі кожної квартири 2-го під`їзду в залежності від площі опалення, згідно з даними КП «ХТМ», а саме 1-кімнатна квартира - 200,00грн., 2-кімнатна квартира - 300,00грн., 3-кімнатна квартира - 400,00грн., але фактична вартість, відповідно до акту виконаних робіт, склала 17053,21грн.

Згідно з документами, доданими до справи, на встановлення лічильника тепла було зібрано 10300,00грн, решту коштів, в сумі 6753,21грн. позивач, як відповідальний за цю справу, згідно з дорученням загальних зборів, в різні часи сплатив зі своїх коштів, сподіваючись повернути їх після вводу лічильника тепла в експлуатацію за рахунок мешканців, які не сплатили своєчасно, оскільки загальними зборами було вирішено, що кожна квартира повинна прийняти участь в придбанні та вводі в експлуатацію лічильника тепла в межах її дольової участі. Дольова участь 1-кімнатної квартири АДРЕСА_2 загальною площею 31,2кв.м. становила 222, 32 грн.

18.12.2014р. відповідачу надіслано досудове попередження про сплату її частки коштів на встановлення лічильника тепла на пільгових умовах, а саме розрахункові 200 грн. замість фактичних 222,32 грн.,без урахування індексу інфляції і 3% річних, якщо сплата відбудеться в строк до кінця 2014р., але Відповідач не скористалась цією нагодою (протилежного суду не доведено) і продовжує користуватися послугами лічильника тепла без достатніх правових підстав.

На підставі листа КП «ХТМ» №К-153/07 від 05.07.2016 року встановлено, що лічильник тепла в під`їзді №2 зазначеного житлового будинку встановлений та прийнятий в експлуатацію 03.12.2010 року а також перебуває на балансі усіх мешканців під`їзду. З цього факту та факту несплати суми дольової участі суд робить висновок про те, що відповідач фактично користується спільною власностю машканців під*їзду (лічильником тепла) без достатніх правових підстав.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги посилався на те, що до участі у справі не був залучений та що грошове стягнення з його дружини є стягненням зі спільного майна подружжя, що є втручанням у особисті майнові права апелянта.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підтвердження своїх доводів надав до суду апеляційної інстанції свідоцтво про укладення шлюбу, копію паспорту, де зазначено адресу прописки: АДРЕСА_3 .

За положеннями частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до частин першої та другої статті 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Між тим, матеріали справи, що переглядається, не містять доказів того, що ОСОБА_3 є співвласником квартири у багатоквартирному житловому будинку на АДРЕСА_3 і що його особисті права, свободи чи інтереси як співвласника багатоквартирного будинку були порушені рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: 1) після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги; 2) після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; 3) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалися.

Системний аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції.

При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Враховуючи викладене, оскільки апелянтом не надано доказів того, що він є співвласником квартири АДРЕСА_4 , оскаржуване рішення створює обов`язки лише для ОСОБА_2 , колегія суддів вважає, що апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 362, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення виготовлено 19 січня 2024 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна