Провадження №2/447/73/24
Справа №447/3048/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

15.01.2024 Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючої-судді ДрузюкМ.М.

секретар судового засідання Іськів О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням( викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_3

відповідача: ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_4 .

Стислий виклад обставин справи.

Позивач подав до Миколаївського районного суду Львівської області позов до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що сторони по справі записані батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі рішення Краматорського міського суду Донецької області від 15.09.2020 з позивача на користь відповідача , стягуються аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 01.09.2020 і до повноліття старшої дитини тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Головним державним виконавцем Краматорського міського відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Мироновою М.В. 04.01.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63980233 з примусового виконання виконавчого листа № 234/12230/20.

Позивач зазначає, що одна донька ОСОБА_6 постійно проживає з ОСОБА_2 у м. Львові , а ОСОБА_5 проживає з ним у м. Новий Розділ, навчається у Новороздільському ЗЗСО І-ІІІ ст. № 2, переведена на наступний навчальний рік. Вказав, що відповідачка працює на посаді фахівця по роботі з партнерами відокремленого підрозділу іноземної неурядової організації «Актед» та має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки, яка проживає з позивачем, у розмірі 1/4 від її заробітку. Зазначив, що з квітня 2022 року відповідачка проживає у м. Львів, куди два рази на місяць бере дітей на вихідні.

Ухвалою суду від 16.10.2023 у справі відкрито провадження і призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 14.11.2023. Відповідачу визначено строк для подання відзиву, заперечень.

На адресу суду 03.11.2023 надійшло клопотання від представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Відповідачка подала на розгляд суду відзив на позов, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог зазначивши, що з червня 2023 року ОСОБА_6 проживає з нею у м. Львові, вона несе витрати на утримання доньки, з донькою ОСОБА_5 підтримує постійний зв`язок, оплачує гуртки та спільні відпочинки дітей.

У відповіді на відзив позивач просив задоволити позовні вимоги, вказав, що відповідно до рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 19.09.2023 виконавчий лист № 232/12230/20 від 15.09.2020 було відкликано, а позивача звільнено від сплати аліментів, оскільки обидві доньки з 01.04.2022 по 01.05.2023 проживали з ним, а з червня 2022 року ОСОБА_7 почала проживати з матір`ю, а ОСОБА_8 залишилася з ним, що є підставою для стягнення з відповідачки аліментів на утримання доньки.

У запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву , відповідачка вказала, що позивач не довів, що відповідачка не бере участі у житті ОСОБА_5 , якій придбала ноутбук, ліжко, матрац. Зазначає, що у позивача існувала заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 62 726,68 грн. (станом на 31.05.2023), яку він погасив лише 13.12.2023. Вказала, що ОСОБА_1 має судимість за ст. 336 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком, за вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 23.10.2023 у справі № 447/2499/23, який неодноразово вдавався до залякування їхньої доньки з метою недопущення її проживання з матір`ю на підставі існуючого в Україні воєнного стану та його можливої мобілізації та загибелі, що постійно пригнічує емоційний стан ОСОБА_5 , а тому проживання ОСОБА_5 разом з батьком негативно впливає на емоційний стан дитини.

Розгляд справи неодноразово відкладався шляхом оголошення перерви з метою мирного врегулювання спору.

У судовому засіданні представник позивача та позивач просили позов задоволити.

У судовому засідання відповідачка вказала про можливість сплати нею 4 000 грн. аліментів на утримання ОСОБА_5 , яка на даний час проживає з позивачем своїм батьком в м. Новий Розділ, зазначила, що виявляла бажання мирного врегулювання спору, зокрема був підготовлений текст мирової угоди, проте позивач свої згоди на це не надав. Вказала, що позивач на даний час сплачує аліменти на її користь на утримання їхньої доньки ОСОБА_6 в розмірі 1 700 грн., оскільки отримує мінімальну заробітну плату, натомість вона отримує набагато вищу заробітну плату, що в свою чергу вплине на розмір присуджених судом аліментів.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Її батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . Її батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно з виконавчим листом, виданим Краматорським міським судом Донецької області №234/12230/20 від 15.09.2020, судом вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 01.09.2020 і до повноліття старшої дитини тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на підставі виконавчого листа №234/12230/20 від 15.09.2020, виданого Краматорським міським судом Донецької області, заборгованість ОСОБА_1 по аліментах в користь ОСОБА_2 станом на 31.05.2023 становить 62 726,68 грн.

Відповідно до довідки від 18.04.2022 №1335- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрована : АДРЕСА_1 , фактично проживає/ перебуває: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки від 12.05.2022 №1335- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований : АДРЕСА_1 , фактично проживає/ перебуває: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки від 09.05.2023 №1335- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , законний представник ОСОБА_1 , зареєстрована : АДРЕСА_1 , фактично проживає/ перебуває: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки від 09.05.2023 №1335- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , законний представник ОСОБА_1 , зареєстрована : АДРЕСА_1 , фактично проживає/ перебуває: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки від 18.04.2022 №1335- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , законний представник ОСОБА_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , фактично проживає/ перебуває: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки від 21.11.2023 №1330- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_2 , зареєстрована : АДРЕСА_1 , фактично проживає/ перебуває за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідки від 22.11.2023 №1330- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , фактично проживає/ перебуває за адресою: АДРЕСА_3 .

Як вбачається із акту від 17.05.2023 про не проживання особи за місцем реєстрації, складеного комісією Новороздільської міської ради, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , однак фактично не проживає за вказаною адресою з квітня 2023 року.

Як вбачається із акту від 10.07.2023 про підтвердження факту проживання особи без реєстрації, складеного комісією Новороздільської міської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , з квітня 2022 року.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 15.12.2023 за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживають (зі слів) , зокрема, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області у справі № 447/1774/23 від 19.09.2023, яке набрало законної сили 28.10.2023, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання дітей задоволено частково,

Звільнено з 09.06.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі рішення Краматорського міського суду Донецької області №234/12230/20 від 15 вересня 2020року.

Зменшено розмір стягуваних аліментів, присуджених згідно з рішення Краматорського міського суду Донецької області №234/12230/20 від 15 вересня 2020року, яким вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 01.09.2020року і до повноліття старшої дитини тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили.

Виконавчий лист виданий на підставі рішення Краматорського міського суду Донецької області №234/12230/20 від 15 вересня 2020року, відкликано.

Звільнено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від сплати заборгованості за аліментами за період з 01 квітня 2022 року по 01 травня 2023року по виконанню виконавчого листа № 234/12230/20 виданого на підставі рішення Краматорського міського суду Донецької області від 15.09.2020.

При винесенні рішення у справі № 447/1774/23 судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає з матір`ю на користь, якої стягнуті аліменти з позивача і, що дитина постійно проживає з позивачем, батьком і платником аліментів, і знаходиться на його утриманні. Суд дійшов висновку, що проживання дочки ОСОБА_9 з батьком - позивачем та перебування на його повному утриманні свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою стягнення аліментів з позивача на користь відповідача, а тому має тягнути за собою звільнення позивача від сплати вказаних аліментів. Встановлено, що діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дійсно з квітня 2022 по травень 2023 року проживали разом із батьком у м. Новий Розділ, Львівської області, донька ОСОБА_9 продовжує проживати разом із батьком, перебуває на його утриманні та відвідує навчальний заклад по місцю проживання батька.

Як встановлено судом та визнається сторонами , що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьком позивачем у справі , з квітня 2022 року , у м. Новий Розділ.

Норми права, які застосував суд.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями частин 1, 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання доньки, то кошти на його утримання (аліменти) присуджує суд.

Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено, що дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком, тому саме він обирає спосіб виплати аліментів.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Оскільки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком ОСОБА_1 у м. Новий Розділ, ця обставина сторонами визнається та не заперечується, а тому відповідачка зобов`язана утримувати та матеріально забезпечувати свою доньку, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) матері- відповідачки у справі, тобто задоволення позову

Визначений судом розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, матір`ю якої яких є відповідачка, яка має можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій ст. 83 цього Кодексу.

Згідно з ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Стосовно доводів відповідачки про те, що вона як мати бере участь у вихованні ОСОБА_5 , оскільки у червні 2023 року та у вересні 2023 року оплачувала вартість відпочинку доньок, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд зазначає, що положення ст. 185 СК України встановлюють підстави участі батьків у додаткових витратах на дитину, зокрема, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину.

Суд також враховує, що відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Стосовно доводів позивача щодо не заперечення про стягнення з неї аліментів у розмір 4 000 грн., суд зазначає, що відповідно до вищенаведеної норми СК України вимога про зміну способу стягнення аліментів можливо лише за позовом стягувача аліментів і така не може бути заявлена платником аліментів.

Розподіл між сторонами судових витрат.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 13ст. 141 ЦПК Українис удовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що колегія суддів дійшла висновку про підставність позовних вимог, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Позивач вказує про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 11 500 грн., на підтвердження чого подав копію ордеру на адвоката Колтоновського О.О., договору №26 про надання професійної правничої допомоги від 09.08.2023, акти приймання-передачі наданих послуг від 14.09.2023, 14.11.2023, 20.11.2023, 11.12.2023, відповідно до договору № 26 від 09.08.2023 (а.с. 4, 28, 29).

Згідно з частиною другоюстатті 137 ЦПК Україниза результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьоїстатті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень вказаної вище статті, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI(далі - Закон№ 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або ) значенню справи.

Іншими словами, суд виходить з того, що процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Зазначене узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, слідуючи якій заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Сторона відповідача заперечувала щодо розміру витрат на правову допомогу, зазначаючи , що докази сплати відповідачем таких витрат відсутні в матеріалах справи, а розмір заявлений до стягнення є явно завищеним, зважаючи на складність справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наданих стороною позивача актів приймання-передачі наданих послуг за договором про надання професійної правничої допомоги , вартість послуг становить 10 000 грн., а не 11 500 грн., як зазначає ОСОБА_3 , з яких 4 000 грн. за консультацію клієнта, вивчення матеріалів справи (1 500 грн.), написання та надіслання позовної заяви до суду (2 500 грн.); 1500 грн. за консультацію, підготовку до судового засіданні, участь в судовому засіданні 14.11.2023, витрати на проїзд; 3 000 грн. за консультацію, ознайомлення з матеріалами відзиву на позовну заяву, написання відповіді на відзив, відправлення відповіді на відзив суду; 1500 грн. за консультацію, підготовку до судового засіданні, участь в судовому засіданні 11.12.2023.

Визначаючи розмір витрат, які підлягають відшкодуванню, суд враховує характер виконаної адвокатом роботи (консультування, вивчення документів клієнта, вивчення судової практики у справах про стягнення аліментів, написання позовної заяви, відповіді на відзив на позовну заяву, явку та участь у п`яти судових засіданнях, розгляд чотирьох з яких відкладався, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи.

Суд вважає, що розмір витрат за складання позовної заяви та відповіді на відзив на позовну заяву в сумі 5 500 грн. є завищеною, враховуючи категорію та складність справи та обізнаність представника у такій, реальність та необхідність такої допомоги, а тому суд вважає, що дану вимогу слід задоволити в розмірі 2 700 грн.

Щодо розміру витрат, пов`язаних з явкою до суду для участі в судових засіданнях адвоката розгляд яких чотири рази відкладався, суд вважає такий завищеним, та підлягає частковому задоволенню, оскільки адвокатом затрачено свій робочий час та вважає, що в цій частині слід задоволити частково в розмірі 800 грн. При цьому, адвокатом не було надано доказів понесення витрат на проїзд до Миколаївського районного суду Львівської області.

Таким чином, з ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 3 500 грн. витрат на правову допомогу необхідну при розгляді даної справи.

На підставі статей 150, 180-182, 184 Сімейного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від заробітку (доходу) матері , не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25.09.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 (шістдесят) коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3 500 ( три тисячі п`ятсот) гривень.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на п`ять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повні найменування та ім`я сторін

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 22.01.2024.

Суддя Друзюк М. М.