Справа № 211/4098/23
Провадження № 2-о/211/32/24
У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Сарат Н.О.,

при секретарі - Зоріній С.М.,

у відсутність сторін,

розглянувши в м. Кривий Ріг в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління праці та соціального захисту населення виконкому Довгинцівської районної в місті ради про встановлення факту проживання на тимчасово окупованій території,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просила суд встановити факт постійного його проживання на окупованій території в період з 10.12.2017 по 27.07.2022.

В обґрунтування заяви зазначив, що він є громадянином України, та відповідно до довідки від 24.11.2014 № 1249-680460 має статус внутрішньо переміщеної особи. Зареєстрованим місцем його проживання є: АДРЕСА_1 , а, відповідно до вищезазначеної довідки, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

04 лютого 2015 року його дружина звернулась до управління праці та соціального захисту населення виконкому Довгинцівської районної у місті ради із заявою щодо надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Допомога була призначена на двох членів сім`ї. У період з 04.02.2015 по 05.08.2017 рр. він та його дружина її отримували.

05.08.2017 року виплати адресної допомоги внутрішньо-переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг призупинили, адже, відповідно до законодавства, вона виплачується по місяць зняття з обліку, але не більше ніж на шість місяців. Після спливу даного часу представник сім`ї має звернутись до відповідних органів з повторною заявою. У 2017 року він повернувся до місця свого проживання, де постійно проживав до 27.07.2022 року, періодично виїжджаючи на підконтрольну територію, про що свідчить лист Державної прикордонної служби України У зв`язку з цим, він повторно не подавав заяву про здійснення виплат як внутрішньо переміщеній особі.

Перед від`їздом він повідомив в усній формі УПСЗН виконкому Довгинцівської районної у місті ради про намір покинути м. Кривий Ріг, але співробітники не роз`яснили йому його обов`язку написати письмову заяву, тому, будучи необізнаним, він повернувся до місця проживання, не надавши жодних письмових заяв.

З початком повномасштабного вторгнення рф, він разом з дружиною прийняли рішення виїхати до доньки в м. Кривий Ріг. Та лише в липні 2022 р. їм вдалося виїхати з м. Горлівка через територію рф, Латвії та Польщі.

Після повернення до м. Кривого Рогу у липні 2022 року, він звернувся до УПСЗН виконкому Довгинцівської районної у місті ради щодо призначення виплат внутрішньо переміщеним особам, але йому було відмовлено у зв`язку з тим, що, відповідно до п.З Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 20.03.2022 №332, допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24.02.2022 р, крім осіб, які отримували щомісячну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, що підтверджується повідомленням від 31.08.2022 року про відмову призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням, він звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. Але, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 року в позові йому було відмовлено.

Встановлення факту проживання у період з 2017 року по 2022 рік на окупованій території має для нього юридичне значення та необхідне для подальшого призначення йому щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Ухвалою суду від 06 липня 2023 року відкрито провадження в цивільній справі за вищевказаною заявою.

Ухвалою суду від 27 вересня 2023 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання на тимчасово окупованій території залишено без розгляду.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 грудня 2023 року, ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2023 року скасовано та направлено до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для подальшого розгляду. Роз`яснено, що суд першої інстанції дійшовши вірних висновків про те, що під час розгляду справи виник спір щодо права заявника на отримання державної допомоги, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, однак помилково залишив заяву без розгляду, не врахувавши, що якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито.

Суд, вивчивши матеріали справи, надавши належну оцінку доказам, дійшов висновку, що провадження по справі слід закрити.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Тлумачачи закон під час його застосування до конкретних правовідносин та вирішуючи спір, суд повинен керуватися як завданням судочинства, так і загальними засадами цивільного законодавства, серед яких, зокрема, визначені справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом (ч. 2-3 ст. 293 ЦПК України).

При цьому, згідно ч. 1-2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Як слідує зі змісту поданої заяви, заявник просить встановити факт постійного проживання на окупованій території в період з 10.12.2017 по 27.07.2022.

Відповідно до заяви, вказаний факт йому потрібно встановити для подальшого призначення йому щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 1-3).

Заявник звернувся до компетентного органу для отримання державної виплати, отримав відмову вказаного органу, тобто фактично його вимога заінтересованою особою не визнана, що свідчить про існування спору про право. Вимога про визнання за заявником права на отримання державної допомоги не підлягає вирішенню в порядку окремого провадження, а має здійснюватися в порядку визначеному чинним законодавством, зокрема Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого п. 3 Постанови КМ України № 332 від 20.03.2022 зі змінами, який визначає суб`єктів призначення допомоги, перелік необхідних документів для призначення допомоги, а також момент з якого призначається допомога, а у разі виникнення спору, про наявність якого свідчить відмова Управління праці та соціального захисту населення виконкому Довгинцівської районної в місті ради, заявник має звернутися до суду з відповідним адміністративним позовом про захист невизнаного права, а не з заявою в порядку окремого провадження.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин одна щодо іншої не є рівноправними, і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншій стороні певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Ці функції суб`єкт владних повноважень повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір. Так, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник, зокрема між двома суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Наведене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постановах від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 та від 21 серпня 2019 року у справі № 362/5657/17.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах: від 13 березня 2019 року у справі № 202/30/17 (провадження № 14-643цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 826/5806/17 (провадження № 11-290апп19), від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15 (провадження № 14-51цс21).

За змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Вимоги ОСОБА_1 з встановленням факту постійного його проживання на окупованій території в період з 10.12.2017 по 27.07.2022 для реалізації права на отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 січня 2023 року у справі № 214/1309/21 (провадження № 61-3264сво22) звертає увагу, що приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання справи про встановлення факту) не повинен використовуватися учасниками для оцінки обставин, які становлять предмет доказування у адміністративному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 (провадження № 61-10777сво20) зробила схожий за змістом висновок та зазначила, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, щодо якого виник публічно-правовий спір, не може бути предметом розгляду у порядку цивільного судочинства.

Суд враховує, що між ОСОБА_1 та Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Довгинцівської районної місті ради, пов`язаний з доведенням наявності підстав для призначення адресної допомоги.

Встановити вказаний факт можливо винятково під час розгляду справи у суді адміністративної юрисдикції у зв`язку з оскарженням рішення (дій/бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. В адміністративній справі встановлення такого факту не є самостійною метою, а є передумовою задоволення адміністративного позову.

Врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, суд визнає недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні в порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

Таким чином, під час розгляду справи виник спір щодо права заявника на отримання державної допомоги, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, у зв`язку з чим провадження по справі слід закрити.

Керуючись статтями 186, 258-260, 293, 315, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління праці та соціального захисту населення виконкому Довгинцівської районної в місті ради про встановлення факту проживання на тимчасово окупованій території.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя: Н. О. Сарат