КИЇВСЬКИЙАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Матійчук Г.О.
Апеляційне провадження №22-ц/824/2662/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргоюособи, яка не брала участі у розгляді справи Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» на рішення Печерського районного суду м.Києва від 20 лютого 2023 року та протокольну ухвалу від 20 лютого 2023 року про відмову у залученні в якості правонаступника у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффазен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У червні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позову зазначено, що між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №014/0983/82/56556 від 12 червня 2007 року, на виконання умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 50 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повністю повернути кредит до 12 червня 2017 року, погасити кредит у валюті кредиту у строки та у сумах, визначених графіком погашення кредиту за договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір №014/0983/82/56556 від 12 червня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М., зареєстрований в реєстрі за № 834з, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано квартиру за адресою : АДРЕСА_1 .

Вказує, що банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором.

Разом з тим, позичальник не дотримувався умов кредитного договору щодо погашення кредиту згідно з встановленим графіком та у встановлений строк, не виконував свої зобов`язання щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом. У зв`язку з чим позивач звернувся до позичальника та іпотекодавця з письмовими вимогами здійснити погашення простроченої заборгованості в повному обсязі.

Станом на 30 трвня 2017 року заборгованість перед банком за кредитним договором становить 74 996, 87 доларів США, з яких:

- заборгованість за кредитом 36 345, 96 доларів США, (що еквівалентно по курсу НБУ 959 089, 52 грн)

- прострочена заборгованість 35 929, 29 доларів США (що еквівалентно по курсу НБУ 948 094, 52 грн)

- заборгованість по сплаті відсотків 38 650, 91 доларів США (що еквівалентно по курсу НБУ 1 019 912, 06 грн)

Позивач 18 грудня 2017 року подав заяву про уточнення позовних вимог. В заяві просить у рахунок погашення заборгованості у сумі 74 996, 87 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 1 979 001, 58 гривень) за кредитним договором № 014/0983/82/56556 від 12 червня 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 45,00 кв.м., жилою площею 27,60 кв.м., що складається із двох кімнат та розташована за адресою: АДРЕСА_1 з іпотекодавця ОСОБА_1 , який належить ії на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І.Г., 26 січня 1995 року, за реєстровим № 529, зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації м. Києва 21 лютого 1995 року, записаного в реєстрову книгу за №4479 - шляхом реалізації її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, початкову ціну продажу встановити на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження; та стягнути судові витрати в сумі 29 685, 02 грн (а.с. 81-83, т. 1).

Вважає, що оскільки відповідач свої зобов`язання не виконує належним чином, заборгованість перед банком за вказаним кредитним договором не було погашено, то у позивача виникло право на звернення стягнення у рахунок заборгованості на предмет іпотеки, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

У прохальній частині позову остаточно просив:

- у рахунок погашення заборгованості у сумі 74 996, 87 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 1 979 001, 58 гривень) за кредитним договором № 014/0983/82/56556 від 12 червня 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки- квартиру, загальною площею 45,00 кв.м., жилою площею 27,60 кв.м., що складається із двох кімнат та розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І. Г, 26 січня 1995 року, за реєстровим № 529, зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації м. Києва 21 лютого 1995 року, записаного в реєстрову книгу за №4479 - шляхом реалізації її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, початкову ціну продажу встановити на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження; та стягнути судові витрати в сумі 29685, 02 грн.

Заочним рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості перед Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» за Кредитним договором № 014/0983/82/56556 від 12 червня 2007 року в сумі 74 996, 87 доларів США, звернено стягнення на майно, що є предметом іпотеки за Іпотечним договором №014/0983/82/56556 від 12 червня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М., зареєстрованим в реєстрі за № 834з, - двокімнатну квартиру за адресою : АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26 січня 1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 529, шляхом реалізації її на прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з встановленням початкової ціни для подальшої реалізації предмета іпотеки на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження та стягнуто судові витрати (а.с. 107-109, т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2021 року заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року скасовано та призначено справу до судового розгляду у порядку загального позовного провадження (а.с. 151, т. 2).

Від представника відповідача - адвоката Стрикаль О. В. 02 липня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві. Зокрема, у відзиві зазначено, що згідно досудової вимоги від 27 березня 2009 року №09- Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про борг ОСОБА_2 за кредитним договором № 014/0983/82/56556 від 12 червня 2007 року знало з 26 січня 2009 року, а тому скористалося своїм правом та перенесло кінцевий термін повернення кредиту у розмірі 43 333,68 USD на 14 травня 2009 року. 3 огляду на це, останнім днем пред`явлення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками, пені за кредитом, пені за відсотками за кредитним договором №014/0983/82/56556 від 12 червня 2007 року до ОСОБА_2 є 14 травня 2012 року. А отже, оскільки до суду банк звернувся у червні 2017 року, то позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову (а.с. 159-169, т. 2).

Від представника позивача 27 липня 2021 року надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що, як вбачається з відзиву, відповідач не ставить під сумнів та не оскаржує укладений ОСОБА_1 договір іпотеки від 08 червня 2007 року, не спростовує суму заборгованості за кредитним договором №014/0983/82/56556 від 12 червня 2007 року, не наводить обставини та доводи за яких позовні вимоги банку не підлягають задоволенню, а відтак фактично визнає їх. При цьому, як вбачається зі змісту відзиву, пояснення та викладені обставини у ньому стосуються виключно застосування судом строків позовної давності, які на думку відповідача втратив банк, звернувшись в липні 2017 року з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Також зазначено, що заначити, що строки позовної давності пред`явлення вимог до майнового поручителя ОСОБА_3 за кредитним договором №014/0983/82/56556 від 12 червня 2007 року перервались 08 вересня 2009 року подачею позову до суду та зупинились 03 червня 2014 року введенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян Украіни, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який діє до цього часу. В подальшому 08 грудня 2016 року Печерським районним судом м. Києва позов банку був залишений без розгляду (а.с. 191-200, т. 2).

Від представника відповідачки 27 січня 2021року надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, що зупинення строків позовної давності на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» при зверненні 20 червня 2017 року Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» з даним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, місця не мало. Також вказує, що відповідач позов не визнає, вважає його безпіставним та необґрунтованим (а.с. 209-219, т. 2).

Представника позивача 20 січня 2022 року подав додаткові пояснення (а.с. 235-246, т. 2).

ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» 14 лютого 2023 року подав заяву про залучення його до участі у справі в якості правонаступника позивача (а.с. 41-61, т. 3).

Протокольною ухвалою суду від 20 лютого 2023 року у задоволенні заяви ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» про залучення до участі у справі правонаступника позивача відмовлено (а.с. 82-84, т. 3).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого 2023 року в задоволені позову відмовлено.

Протокольною ухвалою судового засідання від 20 лютого 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання директора ТОВ «Діджі фінанс» про залучення в якості правонаступника АТ «Райффазен Банк Аваль» товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС».(т. 3 а.с. 83)

Не погодившись з рішенням суду та протокольною ухвалою суду від 20 лютого 2023 року особа яка не приймала участі у справі ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У скарзі посилався на ту обставину, що суд неповно з`ясував обставини щодо переходу права вимоги до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Висновки суду є суперечливими, оскільки встановивши факт відступлення права вимоги, як такий що відбувся, відмовив з тих підстав, що у позивача відсутнє право вимоги.

Протокольною ухвалою в судовому засіданні 20 лютого 2023 року відмовив ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у залученні його до участі у справі в якості правонаступника.

На думку апелянта, суд першої інстанції не з`ясував справжню природу правовідносин, що виникли між сторонами, фактично вийшов за межі позовних вимог, оскільки визначив момент переходу права вимоги по кредитному договору від первісного кредитора і заперечив момент його набуття новим кредитором, фактично припинивши кредитне зобов`язання боржника.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 10 серпня 2023 року, 02 листопада 2023 року, 29 січня 2024 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи.

Представники сторін приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 12 червня 2007 року був укладений кредитний договір №014/0983/82/56556 (а.с. 23-25, т. 1).

Відповідно до умов Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит в сумі 50 000,00 доларів США з кінцевою датою погашення 12 червня 2017 року

Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п. 3.2 кредитного договору, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника (а.с. 36, т. 1).

З кредитного договору вбачається, що позичальник зобов`язується щомісячно сплачувати кредит зі сплатою 13,50 % річних.

В забезпечення належного виконання умов кредитного договору, між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 12 червня 2007 року був укладений Іпотечний Договір № 014/0983/82/56556, згідно якого виконання зобов`язання за кредитним договором забезпечено нерухомим майном, а саме: квартирою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 29-33, т. 1).

Станом на 30 травня 2017 року заборгованість за кредитним договором №014/0983/82/56556 становить74 996, 87 доларів США, з яких:

- заборгованість за кредитом 36 345, 96 доларів США, (що еквівалентно по курсу НБУ 959 089, 52 грн)

- прострочена заборгованість 35 929, 29 доларів США (що еквівалентно по курсу НБУ 948 094, 52 грн)

- заборгованість по сплаті відсотків 38 650, 91 доларів США (що еквівалентно по курсу НБУ 1 019 912, 06 грн) (а.с. 9-13, т. 1).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За приписом ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Окремим видом застави є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст. 575 ЦК України).

Згідно п. 1.1 Іпотечного договору, іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги Іпотекодержателя до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що випливають з кредитного договору від №014/0983/82/56556 від 12 червня 2007 року, укладеного між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, відповідно до якого Іпотекодержатель при виконанні умов Кредитного договору надасть Іпотекодавцю кредит у сумі 50 000,00 доларів США зі строком остаточного повного його погашення до 12 червня 2017 року включно, зі сплатою процентів та інших платежів на умовах, визначених кредитним договором.

Відповідно до п. 1.2. Іпотечного договору, предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених у Кредитному договорі зобов`язань боржника перед Іпотекодержателем, є нерухоме майно, що належить Іпотекодавцю, а саме: двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Як роз`яснено у пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст. 20 ЦК, ст. ст. 3, 4 ЦПК).

Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави (іпотеки) кредитор має право у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою (іпотекою), одержати задоволення за рахунок заставленого майна.

Згідно положень ст. ст. 1, 33 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (відповідач) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 2 ст. 615 ЦК України).

Змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як роз`яснено у пункті 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року за № 5, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Як видно із матеріалів справи ,відповідно до договору відступлення права вимоги від 27 грудня 2022 року АК «Райффайзен Банк» відступило право вимоги за кредитним договором №014/0983/82/56556 від 12 червня 2007 року та договором іпотеки №б/н від 08 червня 2007 року( 12 червня 2007 року ) Акціонерному товариству «ОКСІ БАНК» (а.с. 42-44, т. 3).

Відповідно до договору відступлення права вимоги від 27 грудня 2022 року АТ «ОКСІ БАНК» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» право вимоги за кредитним договором №014/0983/82/56556 від 12 червня 2007 року та договором іпотеки №б/н від 08 червня 2007 року( 12 червня 2007 року (а.с. 46-48, т. 3).

У п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено можливість заміни кредитора у зобов`язанні внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), що являє собою договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 512, 513 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не бере ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, оскільки права вимоги відносяться до майна та є об`єктом права власності кредитора згідно з ст. 190 ЦК України вони можуть вільно відчужуватися кредитором, а виходячи з аналізу ст. 512, 513, 514, 516 та 517 ЦК України заміна кредитора в зобов`язанні, у тому числі і шляхом відступлення права вимоги, є особливим способом зміни зобов`язання на боці кредитора.

Статтями 516 та 517 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Аналіз означених норм дає підстави для висновку про наявність у нового кредитора підстав для виникнення обов`язку письмового повідомлення боржника про заміну кредитора та наданні останньому належних доказів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку» від 05.03.2009 року № 270 розрахунковим документом, що підтверджує факт надання послуг поштового зв`язку є документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми і змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо). Таким чином, належним доказом відправлення іншим учасникам справи копії заяви і доданих до неї документів є опис вкладень в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), надані в оригіналі.

Суд першої інстанції , відмовляючи у залученні до участі у справі в якості правонаступника АТ « Райффазен Банк Аваль» - ТОВ « ДІДЖИ ФІНАНС» зазначив, що у заявника не виникло право вимоги з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів направлення боржнику повідомлення про відступлення прав вимоги за договорами, долучене до матеріалів справи повідомлення без надання опису вкладень в поштовий конверт та документу, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), не може свідчити про направлення вказаної вимоги на адресу відповідача.

Крім того слід зауважити , що представник ТОВ « ДІДЖИ ФІНАНС» направив до апеляційного суду договір про відступлення АТ «Оксі Банк» прав вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за кредитним договором №014/0983/82/56556 від 12 червня 2007 року та договором іпотеки №б/н від 08 червня 2007 року (12 червня 2007 року) за договором іпотеки. Договір нотаріально посвідчений 08 січня 2024 року. Разом з цим договором наданий акт прийому-передачі договору іпотеки від 08 січня 2024 року, та витяг з Державного реєстру речових прав, згідно якому 08 січня 2024 року іпотекодержателем зареєстровано ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».

Законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України «Про іпотеку» та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України.

Відповідно до Закону України «Про іпотеку» іпотекою визначається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Поняття нерухомого майна (нерухомість) включає в себе земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці і невід`ємно пов`язані з нею, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

За правилами, визначеними Законом України «Про іпотеку», також регулюється застава повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних об`єктів, майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду.

Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, визначено, що основою іпотеки є іпотечний договір, який складається у письмовій формі й підлягає нотаріальному посвідченню. Нотаріальне посвідчення іпотечного договору проводиться за місцезнаходженням нерухомості, яка є предметом іпотеки, або за місцезнаходженням іпотекодержателя чи іпотекодавця.

У випадку недодержання встановленої форми укладення договору іпотеки він вважається нікчемним та недійсним. Такий договір повинен містити істотні умови, зазначені у статті 18 Закону України «Про іпотеку», без яких він вважається неукладеним.

Відповідно до вимог закону, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» доказів нотаріального посвідчення переходу до нього прав вимоги за договором іпотеки суду першої інстанції не надав.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З огляду на встановлені законодавством вимоги, і предмет спору - звернення стягнення на предмет іпотеки, станом на час розгляду справи судом першої інстанції 20 лютого 2023 року у суду були відсутні підстави для залучення ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» в якості правонаступника АТ «Райффазен Банк Аваль».

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17.

З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні належні та допустимі докази наявності у позивача права вимоги за кредитним договором №014/0983/82/56556 від 12 червня 2007 року та договором іпотеки №б/н від 08 червня 2007 року (12 червня 2007 року ).

Суд також не встановив підстав, а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» не надав належних доказів, на підтвердження переходу до нього права вимоги за вказаними договорами, отже правильним є висновок про відмову у залученні ТОВ « ДІДЖИ ФІНАНС» до участі в якості правонаступника та про відмову задоволенні позову у зв`язку із недоведеністю позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», особи яка не брала участі у справі, щодо порушення її прав, і вирішення судом питання про їх права, інтереси та обов`язки є безпідставними, висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає ,що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, підстави для скасування рішення та протокольної ухвали суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України , суд ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у розгляді справи Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» задишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого 2023 року та протокольну ухвалу суду від 20 лютого 2023 року про відмову у залученні в якості правонаступника залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 01 лютого 2024 року.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова