Справа № 307/5139/23
Провадження № 2/307/911/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Стецюк М.Д., секретар судового засідання Цех Г.М., за участю представника відповідача Полгара М.З. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали договір №MKN1SE00000186 від 10 березня 2006 року, останній отримав кредит у розмірі 10000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Однак, в порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав і станом на 26 вересня 2023 року його заборгованість перед банком становить 54326,24 гривень, з яких: 4312,51 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту), 44563,73 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами, 450,00 грн. - заборгованість з комісії, 5000,00 грн. - загальна сума нарахованої пені. Зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 49529.54 грн., яка складається з наступного: 4312,51 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 44563,73 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами, 450,00 грн. - заборгованість з комісії, 203,30 грн. - загальна сума нарахованої пені. Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість в сумі 49529,54 гривень та судові витрати в розмірі 2684,00 гривень.

08 листопада 2023 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

04 грудня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_1 - адвокат Полгар М.З. надійшла до суду заява про застосування строків позовної давності. Згідно якої вказано, що доданий до позовної заяви кредитний договір укладено 10 березня 2006 року і відповідно до п.1.1. та п.1.2 його умов, строк кредитування встановлено до 10 березня 2009 року, згідно з графіком сплати на 36 платежів, а позивач звернувся за захистом своїх майже через 15 років у листопаді 2023 року, тобто поза межами строку позовної давності. Відтак у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором просить відмовити.

04 грудня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_1 - адвокат Полгар М.З. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Обґрунтовуючи це тим, що вказаний договір не містить будь-яких умов щодо надання кредиту відповідно до Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», а також умов щодо визначення строків позовної давності. Такий підписано його сторонами. Водночас, згідно, наданого позивачем, розрахунку заборгованості за договором № MKN1SE00000186 від 10 березня 2006 року, станом на 26 вересня 2023 року, останній платіж по кредиту було здійснено 29 грудня 2008 року, тобто в межах строків кредитування, на суму - 1534,75 грн. у рахунок відсотків та 750 грн. - комісії. Однак, вказаний розрахунок, хоч і здійснений станом на 26 вересня 2023 року, проте містить послідовні відомості про нарахування заборгованості у період з 11 березня 2006 року по 10 березня 2009 року, яка станом на 10 березня 2009 року складала: 4312,51 грн. - простроченої заборгованості за тілом кредиту, 728,21 грн. - загальний залишок заборгованість по відсоткам, 450,00 грн. заборгованість з комісії та 501,86 грн. загальна сума нарахованої пені, всього на суму 5992,58 грн. Після зазначеної дати, наявні відомості про заборгованість станом на 31 серпня 2009 року, 27 лютого 2015 року, 01 квітня 2019 року, 17 жовтня 2020 року, 27 червня 2023 року та 26 вересня 2023 року, що не відображає її нарахування у періоди між зазначеними датами та свідчить про неналежність та недостовірність, наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, на підтвердження сум заборгованості у період після 10 березня 2009 року. Попри це, матеріали позовної заяви не містять будь-якого обгрунтування нарахування відсотків, з посиланням на відповідний пункт договору, після закінчення строків кредитування - 10 березня 2009 року та по 26 вересня 2023 року. Таким чином, звертаючись в суд з позовом про стягнення заборгованості не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження існування між ним та відповідачем кредитних відносин на Умовах надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», а також наявності у ОСОБА_1 перед банком заборгованості в розмірі 49529,54 грн. та відповідно наявності підстав для її стягнення на користь останнього, що свідчить про безпідставність позову. Крім цього, згідно умов кредитного договору від 10 березня 2006 року, кінцевий строк погашення заборгованості встановлено до 10 березня 2009 року, а позивач звернувся за захистом своїх прав, у листопаді 2023 року, тобто поза межами строку позовної давності. Відтак, оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами щодо стягнення заборгованості за зобов`язанням термін виконання якого настав 10 березня 2009 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України, це є окремою підставою для відмови у позові.

10 січня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача Меркулова В.В. , згідно якої просить суд задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. У відповіді на відзив вказує на те, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Зазначає, що відповідно до п. 1.1 Договору Банк надав строковий кредит на строк по 10 березня 2009 року. Згідно розрахунку заборгованості, а саме колонки під назвою «Залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) станом на 03 березня 2009 року поточної заборгованості за тілом кредиту складає 601,83 грн. Оскільки, відповідач не здійснював погашення, станом на 10 березня 2009 року зазначена сума у розмірі 601,83 грн. була включена до залишку простроченої заборгованісті за наданим кредитом (тілом кредиту), в результаті чого вся сума боргу за тілом кредиту у відповідні колонці склала 4312,51 грн. і більше не змінювалась, оскільки відповідач порушив умови договору та припинив здійснювати погашення боргу. Також підтвердженням наявності боргу є виписка по рахунку. Зазначає, що нарахування відсотків здійснюється в останню дату списання відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом -360 днів у році. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту.

Щодо строків позовної давності, зазначили, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашеної кредитної заборгованості за договором. Оскільки Позичальник свої зобов`язання за Договором не виконав, будь-яких доказів виконання не надано, такий Договір не може вважатись виконаним. У зв"язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

В судове засідання представник позивача не з`явився, згідно поданого клопотання просив проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Полгар М.З. у судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на обставини викладенні у відзиві та заяві про застосування строків позовної давності.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 10 березня 2006 року між Акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MKN1SE00000186, згідно п.1.1. якого Банк зобов`язався надати Позичальнику строковий кредит на строк по 10 березня 2009 року включно в розмірі 10000,00 грн. на наступні цілі: на ремонт машини із сплатою відсотків за його користування в розмірі 2,00% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і сплатою комісії щомісяця в період сплати в розмірі 1,50% від суми виданого кредиту. Згідно п.3.1 укладеного договору нарахування відсотків здійснюється в останню дату списання відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом - 360 днів у році. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту (а.с.8-9).

Згідно розрахунку заборгованості за договором № MKN1SE00000186 від 10 березня 2006 року наданого позивачем заборгованість за кредитом станом на 26 вересня 2023 року становить 49529.54 грн., яка складається з наступного: 4312,51 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 44563,73 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами, 450,00 грн. - заборгованість з комісії, 203,30 грн. - загальна сума нарахованої пені (а.с. 5-7).

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зістаттею 638 цього ж Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Матеріали справи не містять підтверджень того, що відповідач розумів Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір.

Між тим, підписаний відповідачем договір №MKN1SE00000186 від 10 березня 2006 року містить умови про суму кредиту, процентну ставку і порядок нарахування процентів, а також строк дії кредитного договору і порядок погашення заборгованості, а тому є належним і допустимим доказом на підтвердження наявності між сторонами кредитних правовідносин.

Разом з цим, представник відповідача просить застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно із ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а статтею 266 Цивільного кодексу України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Як вбачається із матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості за договором № MKN1SE00000186 від 10 березня 2006 року наданого позивачем, останній платіж відповідачем ОСОБА_1 було здійснено 29 грудня 2018 року, що також підтверджується випискою з 10 березня 2006 року по 22 грудня 2023 року долученою представником позивача до відповіді на відзив ( а.с. 5-7, 46-50).

За таких обставин, перебіг позовної давності визначається з моменту, коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, а саме з моменту останнього платежу відповідача по кредиту, тобто 29 грудня 2008 року, що узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 15.01.2021 у справі №494/366/19.

Представником позивача суду не було подане клопотання про поновлення строків позовної давності із наведенням поважності причин пропуску. Доказів, які б підтверджували переривання строку позовної давності чи наявності підстав для його зупинення суду також не надано.

Отже, враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом 06 листопада 2023 року, суд дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності.

Таким чином, враховуючи, що представником відповідача відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України подана заява про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відомості про учасників справи:

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 "Д", .

Відповідач - ОСОБА_1 , житель: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 19 січня 2024 року.

Суддя: М.Д. Стецюк