ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/9988/20 Номер провадження 22-ц/814/213/24Головуючий у 1-й інстанції Шаренко С.Л. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Дряниця Ю.В..,

судді Пилипчук Л.І., Триголов В.М.,

секретар: Чемерис А.К.,

за участю: адвоката Олійник О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який є правонаступником ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти в розмірі 267000 грн. у якості заборгованості за розпискою, 23400 грн. - 3% річних від простроченої суми за час прострочення, 71760 грн. - відшкодування збитків з урахуванням встановленого індексу інфляції, сплата за користування грошима - 74880 грн., а всього 437040 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 21.06.2017 його батько, ОСОБА_4 , 1933 року народження передав ОСОБА_3 10000 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою від 21.06.2017. Однак, на сьогоднішній день гроші відповідач не повернула.

Вказував, що ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 тому позивач, як спадкоємець, прийняв всі права та обов`язки спадкодавця.

Зазначав, що відповідач отримала грошові кошти в розмірі 10000 дол. США за продаж садового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Також вказував, що розписку відповідач йому надала 21.06.2017 вже після смерті батька, як підтвердження того, що за життя ОСОБА_4 вона отримала від нього грошові кошти у сумі 10000 доларів США та продала йому садовий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Оскільки на теперішній час ОСОБА_3 відмовляється повернути грошові кошти за розпискою, позивач просив суд задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив правонаступник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , у доводах апеляційної скарги просив рішення місцевого суду скасувати з підстав порушення норм процесуального та матеріального права та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що пред`явлені вимоги до ОСОБА_3 полягають у тому, що вона відмовляється повернути грошові кошти, які вона отримала на підставі розписки яка не підтверджує ніяких юридичних наслідків, окрім повернення переданої суми.

Також звертає увагу, що суд з`ясувавши, що сторона або інший учасник справи в обґрунтування своїх вимог послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального та процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обгрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що згідно розписки від 21.06.2017, яка міститься в матеріалах справи відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала від ОСОБА_4 суму розмірі 10000,00 доларів США, що еквівалентно 600000 (шістсот тисяч) рублів за продаж дачної ділянки та дачного будинку у АДРЕСА_1 .

Із розиски вбачається, що ОСОБА_4 у свою чергу зобов`язався після продажу дачної ділянки і дачного будинку у АДРЕСА_1 виплатити ОСОБА_3 1/2 частину від суми, що перевищує 600000 (шістсот тисяч) рублів.

Матеріалами справи також встановлено, що розписка про отримання коштів за продаж дачної ділянки та дачного будинку у АДРЕСА_1 складена вже після смерті ОСОБА_4 , оскільки відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 виданого відділом РАЦ адміністрації Соліцевського району Курської області 10.05.2017 вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкоємцем ОСОБА_4 є його син, ОСОБА_2 .

Таким чином, позивач зазначає, що оскільки до нього перейшли права та обов`язки спадкодавця, то у нього виникло право вимоги грошових коштів в розмірі 10000 дол. США та проценти за несвоєчасне повернення грошових коштів.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що відсутні належні та допустимі докази факту укладення договору позики.

Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, справедливості, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За ч.1, 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ч.1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики. Після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної рошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 року у справі № 369/3340/16-ц та від 06.04.2020 року у справі №464/5314/17.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно розписки відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала від ОСОБА_4 суму розмірі 10000,00 доларів США, що еквівалентно 600000 (шістсот тисяч) рублів за продаж дачної ділянки та дачного будинку у АДРЕСА_1 .

Із розиски також вбачається, що ОСОБА_4 у свою чергу зобов`язався після продажу дачної ділянки і дачного будинку у АДРЕСА_1 виплатити ОСОБА_3 1/2 частину від суми, що перевищує 600000 (шістсот тисяч) рублів.

З`ясовуючи юридичну природу розписки, яка на думку позивача є документом, котрий за своєю суттю є договором позики, суд першої інстанції вірно виходив з того, що цей документ містить дані про укладення догору купівлі-продажу.

Таким чином місцевий суд вірно вважав, що зазначений документ не є підтвердженням укладення між сторонами договору позики як реальної односторонньої оплатної угоди на зазначених позивачем умовах. договром купівлі-продажу майна.

На підставі наведенного та з врахуванням вимог ст.ст. 1046, 1047 ЦК України місцевий суд дійшов вірного висновку, що між сторонами договір позики, в розумінні зазначених вище вимог закону, не укладався, що свідчить про відсутність між сторонами правовідносин за договором позики.

Також місцевий суд вірно не взяв до уваги рішення Сакського районного суду Республіки Крим від 02.03.2021 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 (рідного брата позивача), ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу садового будинку та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання права особистої власності на майно, оскільки відповідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегію не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те що пред`явлені вимоги до ОСОБА_3 полягають у тому, що вона відмовляється повернути грошові кошти, які вона отримала на підставі розписки яка не підтверджує ніяких юридичних наслідків, окрім повернення переданої суми не заслуговують на увагу, оскільки що між сторонами договір позики, в розумінні зазначених вище вимог закону, не укладався, що свідчить про відсутність між сторонами відповідних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про, те що суд з`ясувавши, що сторона або інший учасник справи на обгрунтування своїх вимог послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального та процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини не заслуговують на увагу, оскільки самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини призведе до зміни предмета позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 правонаступника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: Л.І. Пилипчук

В.М. Триголов