23 січня 2024 року м.Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області
в складі головуючого судді Бучко Т.М.
секретар судового засідання Дем`янчук Н.В.
з участю позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення,
Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 жовтня 2023 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 13 серпня 2001 року Дубенським відділом реєстрації актів громадянського стану Рівненської області, актовий запис № 173.
Заяву про перегляд заочного рішення відповідач обґрунтовує тим, що про позов та судовий розгляд і винесення заочного рішення нічого не знав, жодних повідомлень з суду або від позивача не отримував. Лише 28 листопада 2023 року йому стало відомо про розгляд справи і наявність заочного рішення від адвоката Дупака В.Г. Нині проходить військову службу в Управлінні Служби безпеки України у Дніпропетровській області, тобто не перебуває постійно в Рівненській області за місцем реєстрації проживання. Розгляд справи відбувся формально в одному засіданні. При розгляді справи суд не з`ясував обставин життя подружжя, зокрема не з`ясував чи перебуває відповідач на військовій службі, причину його відсутності, не вжив заходів для примирення подружжя, не забезпечив участь в судовому засіданні відповідача, не врахував наявність малолітніх дітей у подружжя тощо. Він любить свою сім`ю і, незважаючи на довгу відсутність, робить все від нього можливе, щоб забезпечити свою сім`ю, надати сім`ї захист і піклування. Діючи необдумано та імпульсивно дружина, вважаючи, що він покинув її з дітьми, прийняла рішення про розірвання шлюбу, хоча він не давав для цього підстав. Не може погодитися з винесеним судом рішенням, оскільки вважає, що сім`ю, в якій виховуються двоє малолітніх дітей, можливо і необхідно зберегти. Здійснює дії щодо примирення, зокрема планує подавати до суду заяву про надання строку на примирення.
Ухвалою від 08 січня 2024 року суд поновив ОСОБА_3 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.
В судовому засіданні представник відповідача заяву про перегляд заочного рішення підтримав та пояснив, що відповідач перебуває в лавах ЗСУ, не знав і не міг знаи про наявність справи про розірвання шлюбу в провадженні суду. Вважає, що суд має зробити все, щоб зберегти сім`ю. В листопаді 2023 року відповідач приїздив за місцем проживання і вчиняв всі дії, щоб примиритися з позивачем.
Позивач заперечує проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення, оскільки бажання та наміру відновити шлюбні відносини з відповідачем не має, примиритися не бажає. Категорично заперечує щодо збереження шлюбу. Пояснила, що 04 листопада 2010 року відповідач вручив їй заяву про розірвання шлюбу і з того часу вони спільно не проживають, хоча вона і народила в 2016 році дитину, батьком якої є відповідач. З того часу чоловік проживав то в Києві, то в Житомирі, то в Новограді, то в Дніпрі. Однією сім`єю з листопада 2010 року не проживають і спільного господарства не ведуть. Причиною стало вчинення відповідачем щодо неї насильницьких дій, з приводу чого вона неодноразово викликала працівників поліції.
Відповідно до ч.1 ст.288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Підставами для скасування заочного рішення є поважність причин неявки в судове засідання та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача. За відсутності зазначених обставин в сукупності суд не має законних підстав для скасування заочного рішення.
З матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_3 повідомлявся про дату, час та місце судового засідання, однак вказане повідомлення фактично не отримував, так як воно повернуте суду з поштовою поміткою про відсутність адресата за вказаною адресою.
Відповідно до довідки № 485 від 24 листопада 2023 року, ОСОБА_3 проходить військову службу в Службі безпеки України, в Управліні СБ України у Дніпропетровській області.
Оскільки матеріали справи не містять доказів обізнаності відповідача про дату, час і місце судового засідання і отримання ним копії позовної заяви та враховуючи проходження ОСОБА_3 військової служби, суд визнає поважними причини неявки до суду заявника, відповідача у справі, та неподання ним відзиву на позовну заяву.
В судовому засіданні позивач підтвердила своє бажання розірвати шлюб та пояснила причини, які спонукали її звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу.
Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Згідно з ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частина третя статті 56 СК України встановлює право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушувати до припинення шлюбних відносин, примушувати до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом (ч.4 ст.56 СК України).
Такі положення національного законодавства України відповідають ст.5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,ратифікованого Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, відповідно до якої кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Добровільність шлюбу є однією з основних засад сімейного законодавства України. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.
Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірвання шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.
Посилання відповідача на невжиття судом заходів для примирення подружжя не заслуговує на увагу, оскільки до ухвалення судом заочного рішення у справі жодна зі сторін не клопотала про надання такого строку. Крім того, надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення є правом, а не обов`язком суду.
Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що відповідач в листопаді 2023 року приїздив за місцем проживання та вчиняв дії для примирення з позивачем. Враховуючи, що позивач і надалі наполягає на розірванні шлюбу, її рішення не можна вважати необдуманими та імпульсивними, а примирення між сторонами не було досягнуто.
Щодо доводів відповідача про необхідність збереження сім`ї в інтересах малолітніх дітей, то таке збереження можливе за умови, що діти будуть зростати в атмосфері любові та поваги як до них самих, так і між батьками як подружжям. З огляду на небажання позивача надалі перебувати у шлюбі та відсутність у неї почуття любові та поваги до чоловіка створення таких умов за вказаних обставин не виявляється можливим.
Оскільки відповідачем не зазначено суду доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, заяву про перегляд заочного рішення належить залишити без задоволення.
На підставі наведеного та керуючись ст.260, 261, 287, 288, 353, 354 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення - залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подання безпосередньо до Рівненського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повне судове рішення складене 26 січня 2024 року.
Суддя