Номер провадження 2/754/291/24
Справа №754/7484/23
РІШЕННЯ

Іменем України

25 січня 2024 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого - судді Скрипки О.І.,

при секретарі Моторенко К.О.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олена Володимирівна, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Свої вимоги позивачі мотивують тим, що ОСОБА_5 є переможцем електронних торгів від 03.02.2022 року з реалізації автостоянок АДРЕСА_1 , вартістю 157 000,00 грн. кожна, про що приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Лисенком С.О. було видано акти №№ 65296951/2 та 65296951/3 про проведені електронні торги. Однак, нотаріальне свідоцтво про придбання нерухомого майна ОСОБА_5 не встиг отримати у зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації в Україну. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Як зазначають позивачі, вони є спадкоємцями ОСОБА_5 за законом. 20.07.2022 року приватним нотаріусом КМНО Стрельченко О.В. було відкрито спадкову справу № 38/2022, спірні автостоянки відносяться до спадкової маси. Проте, постановою нотаріуса від 06.04.2023 року було відмолено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутні правовстановлюючі документи щодо належності спірного нерухомого майна спадкодавцю.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що вони позбавлені можливості вирішити питання оформлення спадщини в позасудовому порядку, позивачі просять задовольнити їх вимоги та визнати за ними право власності на вказані автостоянки по 1/3 частині за кожним.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Скрипки О.І. від 06.06.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

03.08.2023 року до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_6 на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що оскільки спадкодавець ОСОБА_5 не звертався до нотаріуса за видачею відповідних свідоцтв після отримання актів виконавця, то у нього не виникло право власності на спірне нерухоме майно, а тому відсутні правові підстави для визнання такого права за спадкоємцями.

З урахуванням наведеного, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

19.09.2023 року до суду надійшла відповідь представника позивача ОСОБА_7 на відзив на позовну заяву. У даній відповіді представник позивача вказує на те, що акт про проведений електронний аукціон є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу на прилюдних торгах, а отже є договором. Відтак, у ОСОБА_5 виникло право власності на спірне нерухоме майно. Дійсно, ОСОБА_5 за життя не встиг отримати у нотаріуса відповідні свідоцтва та зареєструвати в Державному реєстрі право власності, проте вказані дії ним не було вчинено з поважних причин через введення воєнного стану (в лютому-березні 2022 року не працював Державний реєстр речових прав, не працювали нотаріуси, 24.03.2022 року ОСОБА_5 був призваний до ЗСУ, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер).

Посилаючись на викладені обставини, представник позивача вважає, що відповідачем у відзиві не спростовані наведені позивачами обґрунтування позову, а тому просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 26.09.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у відзиві просить розглядати справу в його відсутність.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, надавши листа, в якому просить розглядати справу в її відсутність.

Враховуючи обставини справи та взаємовідносини сторін, строк тривалості розгляду справи, а також достатність часу для реалізації відповідачем своїх прав на захист, а також враховуючи наявність відзиву на позовну заяву, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та представника третьої особи на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, відповідно до актів №№ 65296951/2 та 65296951/3 від 03.02.2022 року приватного виконавця про проведені електронні торги, ОСОБА_5 є переможцем електронних торгів та придбав автостоянки № 48 та № 49 цокольного поверху (багатобоксовий гараж-автостоянка), загальною площею по 14,4 кв.м. кожна, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 157 000,00 грн. кожна.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

З матеріалів спадкової справи № 38/2022, заведеної приватним нотаріусом КМНО Стрельченко О.В. вбачається, що спадкоємцями після ОСОБА_5 є позивачі: його дружина ОСОБА_2 , його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постановою приватного нотаріуса КМНО Стрельченко О.В. від 06.04.2023 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом відносно вищевказаних автостоянок, оскільки відсутні правовстановлюючі документи щодо належності цього майна спадкодавцю.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд прийшов до наступних висновків.

Частина 1 ст.82 ЦПК України визначає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 392 ЦПК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст.ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ч.1, ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як роз`яснює п.п.2-3, п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування", спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для його оформлення у нотаріальному порядку.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Таким чином, відповідно до статті 392 ЦК України з вимогами про визнання права власності на спадкове майно спадкоємець може звернутися до особи, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

У постанові від 31 березня 2021 року у справі № 463/4616/18 (провадження № 61-20505св19) Верховний Суд вказав, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Предметом спору у даній справі є визнання права на спадкове майно - автостоянки, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено у двох випадках: по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Системний аналіз наведених положень свідчить про те, що набуття права власності на певні об`єкти передбачає наявність юридичного складу, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Різновидом договору купівлі-продажу є продаж майна на прилюдних торгах, сторонами якого є організатор торгів як продавець та переможець торгів як покупець, а його істотними умовами предмет договору та покупна ціна.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, складання державним виконавцем за результатами їх проведення акту про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином.

Також, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 21 листопада 2018 року (справа №465/650/16-ц) та від 23 січня 2019 року (справа №522/10127/14-ц), правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів.

Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.

Такий висновок узгоджується з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги.

Згідно з пунктом 4 розділу X Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2831/5, після повного розрахунку переможця за придбане майно (у тому числі сплати винагороди Організатору) на підставі протоколу про проведення електронних торгів та платіжного документа, що підтверджує сплату додаткової винагороди організатору (у випадку, якщо майно реалізувалося за ціною, вищою стартової), виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги, який є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, а у випадку придбання нерухомого майна документом, на підставі якого нотаріусом видається свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Отже, акт про проведення, який складений за результатами торгів, стосується оформлення правового результату торгів, наслідком яких є виникнення цивільних прав та обов`язків, у зв`язку з чим торги є правочином у розумінні статті 202 ЦК України.

Правочини, на підставі яких ОСОБА_5 набув право на спірні автостоянки, а саме акти державного виконавця про проведені електронні торги з реалізації нерухомості від 03.02.2022 року не оспорювались, у встановленому законом порядку недійсними не визнавались і є дійсними.

Також, як встановлено в судовому засіданні, спадкодавець через смерть зазначені свідоцтва не отримав та право власності у встановленому законом порядку не зареєстрував.

Дійсно, частина перша статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закріплює, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться, зокрема, на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів.

Проте, відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав)- це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної вище норми права державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, провадження № 12-234гс18, та Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18.

Враховуючи вищевказане, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, сукупність наданих доказів у їх взаємозв`язку, достатності, належності та допустимості, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що відмова у вчиненні нотаріальної дії та неможливість оформлення права власності у нотаріальному порядку, призвела до неспроможності позивача розпоряджатися належним йому майном, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог на підставі переліку документів, що безспірно підтверджують придбання спадкодавцем зазначеного майна з прилюдних торгів.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2, 3 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За змістом ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, додержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За приписами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Інші доводи сторони відповідача, викладені у відзиві, на висновки суду не впливають та підстав для відмови в задоволенні позову не дають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 10, 76, 81,133,141, 244-245, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 1/3 частку автостоянки № 48 цокольного поверху (багатобоксовий гараж-автостоянка), загальною площею 14,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 1/3 частку автостоянки № 49 цокольного поверху (багатобоксовий гараж-автостоянка), загальною площею 14,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Визнати за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 ) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 1/3 частку автостоянки № 48 цокольного поверху (багатобоксовий гараж-автостоянка), загальною площею 14,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Визнати за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 ) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 1/3 частку автостоянки № 49 цокольного поверху (багатобоксовий гараж-автостоянка), загальною площею 14,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Визнати за ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 ) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 1/3 частку автостоянки № 48 цокольного поверху (багатобоксовий гараж-автостоянка), загальною площею 14,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Визнати за ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 ) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 1/3 частку автостоянки № 49 цокольного поверху (багатобоксовий гараж-автостоянка), загальною площею 14,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 26 січня 2024 року.

Суддя: