Провадження № 22-ц/4808/196/24
Провадження 22-ц/4808/197/24
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л.Р.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Девляшевського В.А., Томин О.О.

з участю секретаря Струтинської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на рішення Івано-Франківського міського суду від 13 листопада 2023 року та на додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 27 листопада 2023 року, в складі судді Кіндратишин Л.Р., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 04.05.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 359017040 у формі електронного документу з використанням електронного підпису на суму 29999 грн. строком на 126 днів зі сплатою 0,65 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом.

Поряд з цим, 28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №359017040 від 04.05.2021.

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанси» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №359017040 від 04.05.2021.

Надалі 04.08.2023 між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт капітал» було укладено договір факторингу №01/04082023.

Відповідно до Реєстру боржників від 04.08.2023 до договору факторингу №04/08/23-01 від 04.08.2023, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 50146,05 грн.

Посилаючись на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним кредитним договором, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 50146,05 грн, з яких: 24380,6 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 25765,45 грн - заборгованість за відсотками.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 листопада 2023 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Боднарчука А.М. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ТзОВ «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Не погоджуючись із рішенням та додатковим рішенням суду, позивач ТОВ «Юніт Капітал» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду від 13.11.2023 року та додаткове рішення від 27.11.2023 року, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №359017040 від 04.05.2021 року в розмірі 50146,05 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Юніт Капітал» 5 368,00 грн. судових витрат понесених в суді першої та апеляційної інстанції у вигляді сплати судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Апелянт зазначив що 04.05.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №359017040 від 04.05.2021 року у формі електронного документу з використанням електронного підпису на суму 29 999 грн. строком на 126 днів зі сплатою 0,65 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом. 28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу N?28/1118-01, відповідно до умов якого перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №359017040 від 04.05.2021.

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанси» було укладено Договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №359017040 від 04.05.2021. Надалі 04.08.2023 між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт капітал» укладено договір факторингу №01/04082023. Відповідно до Реєстру боржників від 04.08.2023 до договору факторингу № 04/08/23-01 від 04.08.2023, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 50 146,05 грн., з яких 24 380,6 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 25765,45 грн. - заборгованість за відсотками.

Тобто судом першої інстанції встановлено факт укладення відповідачем Кредитного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», отримання грошових коштів у визначеному розмірі та факт їх неповернення.

Апелянт вказує, що редакція Договору факторингу №28/1118-08 від 28.11.2018, на підставі якого ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було передано ТзОВ «Таліон Плюс» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №359017040 від 04.05.2021, набула чинності після виникнення заборгованості.

Представник апелянта зазначив, що суд першої інстанції не врахував наданих позивачем договорів факторингу та реєстрів прав вимоги, якими доведено факт переходу права вимоги за спірним кредитним договором до ТОВ «Юніт Капітал».

Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, що відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Юніт Капітал», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 359017040 від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», відповідно, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», відповідно, та від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ « Юніт капітал», що є підставою відмови в позові.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 травня 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №359017040 у формі електронного документу з використанням електронного підпису на суму 29999 грн.

Відповідач добровільно за допомогою мережі інтернет перейшов на офіційний сайт Товариства, www.moneyveo.ua обрав для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначив свої персональні дані в тому числі і банківську картку на яку в подальшому отримав грошові кошти у загальному розмір 29 999 грн, пройшов декілька етапів підтвердження наміру вступити в договірні відносини з Товариством та уклав кредитний договір без зовнішнього впливу та примусу.

Договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми.

Відповідно до Алгоритму дій споживача в телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору, позичальник запрошується для переходу на сторінку для ознайомлення з офертою, яка містить в собі всі істотні умови договору та додатково повідомляється СМС-повідомленням, на номер телефону, вказаний позичальником у заявці на кредит.

Позичальник має можливість завантажити собі на персональний комп`ютер проект договору (оферту) в електронному вигляді, як це передбачено абз. 2 ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Одночасно з переходом на сторінку ознайомлення з офертою, Товариством генерується та відправляється, на номер телефону вказаний позичальником в заявці на кредит, персональний одноразовий ідентифікатор, який використовується позичальником для підписання електронного договору.

Введення одноразового персонального ідентифікатора і є вчиненням дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, а саме - акцептом в розумінні ч. 3 п. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

У разі вчинення дій спрямованих на прийняття оферти, позичальник повідомляється про те, що Товариством ініційовано грошовий переказ за реквізитами електронного платіжного засобу, вказаного Позичальником в Заявці на кредит.

Одночасно з підписанням договору, Товариство відправляє на електронну адресу, вказану позичальником у Заявці на кредит, електронного листа з повідомленням про успішне підписання кредитного договору та з вкладеним в нього примірником.

Отже, інформаційно-телекомунікаційною системою Товариства роз`яснюється позичальнику, що у разі його згоди з офертою Товариства, а саме ввести одноразовий ідентифікатор отриманий від Товариства і відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі та натиснути кнопку «Відправити/Підписати», що одночасно є підписанням договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, як і було зроблено з відповідачем, тобто введення у відповідне поле одноразового ідентифікатора та перерахування Товариством грошових коштів на банківський рахунок позичальника.

Кредитний договір № 359017040 від 04.05.2021 року був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор № MNV4A73T було направлено позичальнику 04.05.2021 року на номер мобільного телефону вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів - НОМЕР_1 , одноразовий персональний ідентифікатор було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 04.05.2021 року о 12:12:36 годині, після чого відповідач натиснувши кнопку «Відправити/Підписати» - підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Відразу після вчинених дій, Товариством було перераховано грошові кошти в сумі 29 999 грн на банківську карту, що належить відповідачу, що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога».

Виконанням первинним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 29 999 грн відповідачеві підтверджується платіжним дорученням №1bf8dee0-1776-4b46-bfe3-78ac54d96a07 від 04.05.2021 року.

Судом встановлено, що первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.

Виконання первинним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 29999 грн відповідачу підтверджується платіжним дорученнями від 04.05.2021 року.

Також із матеріалів справи встановлено, що 28 листопада 2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №359017040 від 04.05.2021 року.

Надалі 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01.

04 серпня 2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» уклало з позивачем ТОВ «Юніт Капітал» договір факторингу № 01/04082023, за умовами якого до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №359017040 від 04.05.2021 року.

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року до Договору факторингу № №01/04082023 від 04.08.2023 року, до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 50146,05 грн, з яких: 24380,60 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 25765,45 грн - заборгованість за відсотками.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1 ст. 633 ЦК України).

Відповідно до ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній уповноважений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Суд першої інстанції, встановивши, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 28.11.2018 боргові зобов`язання за кредитним договором від 04.05.2021 ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору, на час укладення договору відступлення права вимоги від 28.11.2018, дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Колегія також звертає увагу, що доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги №28/1118-01 від 28.11.2018 позивачем не надано.

Крім того, на час укладення договору відступлення права вимоги №28/1118-01 від 28.11.2018 сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Інформація про ОСОБА_1 як боржника надана у витягу з реєстру прав вимоги №148 від 25.08.2021 ТОВ «Таліон Плюс», тобто майже через три роки після укладення договору відступлення права вимоги.

Отже між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога та ТзОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору відступлення прав вимоги 28.11.2018 не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору.

Доводи апелянта про те, що редакція Договору факторингу №28/1118-08 від 28.11.2018, на підставі якого ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було передано ТзОВ «Таліон Плюс» право вимоги до ОСОБА_1 , набула чинності після виникнення заборгованості, колегія суддів не приймає, оскільки кредитний договір укладений відповідачем 04.05.2021 року.

З огляду на те, що суд обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні прозову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, то відсутні підстави для скасування додаткового рішення суду, яким частково задоволено заяву відповідача та стягнуто на його користь з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Доводи апеляційної скарги не містять заперечень щодо стягнутого судом першої інстанції розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та до незгоди з висновками суду щодо їх оцінки. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 13 листопада 2023 року та додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 27 листопада 2023 року- без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках, передбачених п.2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 01 лютого 2024 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: В.А. Девляшевський

О.О. Томин