ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року

м. Київ

справа № 183/3958/20

провадження № 61-13463св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), секретаря судового засідання - Алекси М. Є.

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

(за первісним та зустрічним позовами), - орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради,

за участі:

позивача (відповідача за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідача (позивача за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_2 - адвокат Донець Сергія Олександровича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Верховного Суду

(м. Київ, проспект Повітрофлотський, 28) у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Донець Сергій Олександрович, на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2022 року

у складі судді Сороки О. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 16 серпня 2023 року у складі колегії суддів: Космачевської Т. В.,

Канурної О. Д., Халаджи О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до

ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей.

2. Позов обґрунтований тим, що 03 липня 2010 року між сторонами був зареєстрований шлюб, в якому народились ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

3. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року шлюб між сторонами розірвано.

4. Після розірвання шлюбу між подружжям було узгоджене питання щодо проживання малолітніх дітей з матір`ю за адресою:

АДРЕСА_1 .

5. На підставі наказу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання обох дітей в розмірі

1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж

50 відсотків прожитого мінімуму для дитини відповідного віку.

6. 27 червня 2019 року ОСОБА_2 змінила разом із дітьми місце проживання, почала орендувати інше житло, останнє відоме її місце проживання, - АДРЕСА_2 .

7. Деякий час дочки проживали з матір`ю, проте у зв`язку із недбалим виконанням материнських обов`язків він вимушений був забрати їх до себе.

8. Так, 29 червня 2020 року ОСОБА_2 запропонувала йому забрати дочку ОСОБА_4 до себе на тиждень, на що він погодився, та 03 липня 2020 року повернув дочку матері. У цей же день забрав старшу дочку ОСОБА_3 для того, щоб відвести її до центру для аутистів «Дитинство за гранню лінія життя»

у м. Дніпрі, а коли повернувся, то дочку забрала дочка ОСОБА_2 від першого шлюбу - ОСОБА_7 .

9. 08 липня 2020 року ОСОБА_4 повідомила йому, що мама залишила їх з ОСОБА_3 на ОСОБА_7 , яка на той час сама була неповнолітньою. Не дочекавшись від ОСОБА_7 відповіді про місцезнаходження ОСОБА_2 , він змушений був забрати дітей до себе.

10. Із 09 до 13 липня 2020 року він разом з дітьми перебував на відпочинку на морі, а 13 липня 2020 року повернув дітей ОСОБА_7 , яка запевнила його, що ОСОБА_2 вдома та чекає дітей.

11. 14 липня 2020 року під час телефонної розмови ОСОБА_7 повідомила, що мати ОСОБА_2 взагалі відсутня на території Дніпропетровської області та повернеться лише 20 липня 2020 року. Протягом цього часу ОСОБА_7 , будучи неповнолітньою, сама здійснювала догляд за дітьми, одна з яких, ОСОБА_3 має розлад аутичного спектру, у зв`язку з чим потребує постійного медичного нагляду, лікування, сторонньої допомоги і контролю.

12. Починаючи з 15 липня 2020 року він забрав дітей до себе, і з того часу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають з ним.

13. Про ситуацію, що сталася він повідомив правоохоронні органи, а також орган опіки та піклування.

14. Стверджує, що має можливість повністю опікуватися потребами хворої дочки, забезпечити їй гідне лікування, а молодшій дочці належний рівень життя та виховання.

15. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд визначити з ним місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

16. У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей.

17. Зустрічний позов обґрунтований тим, що із жовтня 2016 року вони

з ОСОБА_1 припинили сімейно-шлюбні відносини. За домовленістю сторін діти проживали з нею за адресою:

АДРЕСА_1 .

18. У червні 2019 року після повернення разом з дітьми з відпочинку, вона не змогла потрапити до своєї оселі через заміну замків ОСОБА_1 та була вимушена орендувати житло для себе та дітей.

19. Наголошує на тому, що ОСОБА_1 самоправно змінив місце проживання дітей, які тривалий час проживали із матір`ю, скориставшись тим, що вона на деякий час виїжджала за кордон з робочих питань.

20. Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила суд визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом

з нею за місцем її проживання.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

21. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2022 року, яке залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року, позов

ОСОБА_1 задоволено. Визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_3 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

22. Задовольняючи позов ОСОБА_1 та відмовляючи у зустрічному позові ОСОБА_2 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, враховуючи психологічний стан дітей, баланс між інтересами дітей, правами батьків на їх виховання та обов`язком батьків діяти лише в їх інтересах, виходив з того, що в ситуації, що склалася між батьками після припинення сімейно-шлюбних відносин, батько дітей зайняв більш активну позицію, безпосередньо направлену на забезпечення якнайкращих інтересів дітей, виховання останніх в сім`ї батька спрямоване на розвиток особистості дітей, де батько вживає всіх заходів до інтеграції дівчат у суспільстві, особливо Уляни, яка має розлад аутичного спектру, тому наразі визначення місця проживання дітей за місцем проживання батька відповідатиме інтересам самих дітей.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

23. У касаційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат

Донець С. О.,просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення зустрічного позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

24. 11 вересня 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат

Донець С. О., подала касаційну скаргу на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року.

25. Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2023 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

У жовтні 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

26. Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

27. Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2023 року вирішено викликати ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , представника органу опіки та піклування для надання особистих пояснень.

28. Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2023 року заяви ОСОБА_2 та її представника адвоката Донця С. О. про участь у судовому засіданні

у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено. Забезпечено їх участь у судовому засіданні, призначеному 10 січня 2024 року о 10:00 годині, в режимі відеоконференції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

29. Підставою касаційного оскарження судового рішення ОСОБА_2 вказує те, що суд не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц, від 17 липня

2019 року у справі № 185/6994/15-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 487/7241/18, від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18, від 31 серпня 2022 року у справі № 683/1084/21, від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18, від 22 червня 2022 року у справі № 757/33742/19-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

30. Вважає, що у порушення частини першої, другої статті 171 СК України,

Закону України «Про охорону дитинства», суди ухвалили рішення без урахування висновку психолога від 22 лютого 2021 року щодо психологічного стану ОСОБА_4 , не надали належну оцінку діям ОСОБА_1 , який відмовився брати участь у призначеній судом першої інстанції психологічній експертизі та не забезпечив можливість експерта поспілкуватись з ОСОБА_4 .

31. Вказує, що суди не надали оцінку тому факту, що батько забрав дітей до себе без дозволу (погодження) матері та протягом року не надав їй можливості вільно спілкуватись з дітьми.

32. Крім того в результаті затягування розгляду справи порушили розумні строки, що призвело до того, що діти три роки проживають з батьком, але до моменту викрадення дітей, вони чотири роки проживали з матір`ю, тому висновок судів про доцільність проживання дітей з батьком, у зв`язку з тим, що вони три роки проживають разом, і розлучення дітей з ним призведе до психологічних травм дітей, суперечить статті 129 Конституції України

і Конвенції про права дитини.

33. Письмові докази долучені до матеріалів справи та показання свідків свідчать, що ОСОБА_1 під час шлюбу і після його розірвання, неодноразово застосовував в присутності дітей та третіх осіб фізичне насильство до своєї дружини, проте суди вказаному не надали оцінки.

34. У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник - адвокат

Донець С. О. підтримали доводи касаційної скарги та наполягали на її задоволенні.

35. ОСОБА_2 вважала, що здатна належним чином виконувати свої обов`язки по вихованню та утриманню неповнолітніх дітей. Пояснила, що наразі проживає в орендованій двокімнатній квартирі по

АДРЕСА_4 та працює у сфері швейного бізнесу. Незважаючи на те, що орган опіки та піклування визначив порядок її участі у вихованні дітей шляхом побачень у неділю із 10 до 18 години, діти, за домовленістю із ОСОБА_1 , іноді залишаються ночувати разом із нею. Уляна є дитиною

з особливими потребами (дитиною з інвалідністю підгрупи А), а ОСОБА_4 любить і її як матір, і ОСОБА_1 , як батька. Не заперечувала щодо можливості почергового проживання дітей із батьками.

36. Представник ОСОБА_2 - адвокат Донець С. О. додатково звертав увагу на наявність перешкод, які ОСОБА_1 створює ОСОБА_2

у користуванні спільним майном (квартирами та автомобілем), що також негативно впливає на права дітей.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

37. У жовтні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

38. Вважає, що твердження ОСОБА_2 в касаційній скарзі щодо неврахування думки дітей є помилковим, а реалізація права дитини «бути вислуханою» не враховане самою матір`ю, оскільки донести свою думку або своє бачення до суду дитина може у різний спосіб.

39. Наполягаючи на проведені психологічної експертизи ОСОБА_2 не врахувала, що це може нанести психологічну травму малолітній дочці. Крім того, періодично спілкуючись із ОСОБА_4 , ОСОБА_2 неодноразово запитувала її думку щодо місця проживання та отримувала відповідь, що та хоче проживати саме з батьком.

40. Стверджує, що не здійснював перешкод у спілкуванні дітей із матір`ю

і та мала змогу сама відвести ОСОБА_4 на психологічну експертизу.

41. Вважає, що посилаючись на неврахування судами інтересів дитини

з огляду на її вік, потребу у материнський турботі, догляді, повноцінному вихованні та розвитку, ОСОБА_2 не надала суду жодних підтверджень щодо здійснення нею будь-яких дій щодо виховання, навчання й розвитку дітей, передбачених статтею 141 СК України та статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства». Разом з тим, він як батько документально підтвердив, що ОСОБА_3 відвідує реабілітаційний центр для дітей-аутистів

у м. Дніпро, а ОСОБА_4 - студію танцю у м. Новомосковську.

42. Також безпідставним є твердження ОСОБА_2 про нібито викрадення ним дітей, оскільки саме недбале виконання материнських обов`язків й залишення малолітніх дітей (одна з яких є дитиною-інвалідом)

з неповнолітньою сестрою на тривалий час і стало підставою для

притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності

за статтею 184 КУпАП.

43. Вчинення ним домашнього насильства стосовно колишньої дружини категорично заперечує.

44. У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи відзиву на касаційну скаргу та просив оскаржені судові рішення залишити без змін.

45. Пояснив, що не перешкоджав участі ОСОБА_4 у проведенні психологічної експертизи, однак для неї це був великий стрес і він не наважився піддавати її такому нервовому потрясінню. Натомість ОСОБА_2 , якщо вважала за потрібне, могла сама відвести дочку до експерта.

46. Уляна, з огляду на наявне в неї захворювання аутичного спектру та встановлену інвалідність, є дитиною з особливими потребами, задоволенню яких від присвячує значний час. Систематично возить дитину у м. Дніпро на відповідні заняття, застосовує різні види терапій тощо.

47. ОСОБА_4 наразі навчається у 2 класі загальноосвітньої школи, займається у танцювальній студії в м. Новомосковську та має досягнення у цій сфері.

48. Із травня 2023 року діти стали іноді залишатися ночувати

у ОСОБА_2 , проти чого він не заперечує. Будинок, де він проживає із дітьми, знаходиться приблизно за 150 метрів від будинку де наразі мешкає ОСОБА_2 .

49. Не заперечував, що ОСОБА_4 любить як його так і ОСОБА_2 та потребує уваги і матері і батька.

50. Щодо можливості спільної фізичної опіки над дітьми (почергового проживання дітей із кожним із батьків), вважав, що наразі на заваді цьому стоїть захворювання ОСОБА_3 , яке потребує стабільного середовища та обстановки. Тому, на йому думку, зміна місця проживання негативно відобразиться на її стані.

Обставини справи, встановлені судами

51. Сторони у справі з 03 липня 2010 до 05 листопада 2016 року перебували

у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 25 жовтня 2016 року у справі № 183/5494/16 про розірвання шлюбу.

52. Сторони є батьками малолітніх дітей ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

53. ОСОБА_1 зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_3 .

54. ОСОБА_2 зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_1 , діти зареєстровані за цією ж адресою.

55. ОСОБА_3 , із листопада 2019 року відвідує реабілітаційний центр для дітей аутистів у м. Дніпро.

56. ОСОБА_4 , із вересня 2019 року відвідує студію танцю «Арабеск»

у м. Новомосковську.

57. ОСОБА_1 займається індивідуальною адвокатською діяльністю, позитивно характеризується за місцем проживання.

58. ОСОБА_2 займалась підприємницькою діяльністю, за місцем проживання характеризується позитивно.

59. Згідно з висновком Новомосковського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 22 лютого 2021 року щодо психологічного стану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для ОСОБА_4 велике значення мають як мати так і батько, враховуючи те, що дівчатка ще дуже маленькі і більшість часу свого життя знаходились з матір`ю, тому у ОСОБА_4 сформувалася тісна прив`язаність до неї.

60. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради, надав висновок про можливість визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з батьком ОСОБА_1 .

61. При цьому орган опіки та піклування врахував, що із 2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 постійно проживають разом з батьком, виховуються у доброзичливій атмосфері, батько забезпечує їх всім необхідним, створив належні умови для проживання дітей.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

62. Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

63. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

64. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

65. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

66. Відповідно до частин другої - четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

67. Згідно з частиною першою статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони

у шлюбі між собою.

68. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

69. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я

є природним середовищем для фізичного, інтелектуального, духовного, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення

і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків

є забезпечення інтересів своєї дитини.

70. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом (частини перша, друга, третя статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

71. Міжнародні та національні законодавчі акти не містять норм, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання

з дитиною.

72. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).

73. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і для дотримання такої рівноваги особливу увагу необхідно приділити найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

74. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

75. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року

у справі № 402/428/16-ц, відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17 про те що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

76. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

77. Колегія суддів зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у стабільній та благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків та є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів.

78. У розглядуваній справі сторони, які розірвали шлюб та мешкають окремо, не дійшли згоди щодо визначення місця проживання своїх малолітніх дітей.

79. Орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей разом із батьком. При цьому встановив, що батько і матір матеріально забезпечені, створили умови для проживання дітей, характеризуються позитивно, обоє мають уявлення про методи виховання дітей, достатньо обізнані щодо їх потреб. Разом із тим батько приділяє багато уваги збереженню здоров`я дітей, їх розвитку, соціалізації, дівчата, проживаючи у батька, мають окрему обладнану кімнату з усім необхідним, включаючи «живий куточок», виховуються у доброзичливій атмосфері, оточені піклуванням та любов`ю батька, у родині ОСОБА_1 створений психологічний мікроклімат, благоприємний для гармонійного розвитку та виховання дітей.

80. Окрім того органом опіки та піклування встановлено, що 16 липня

2020 року ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Новомосковської міської ради із заявою про те, що його малолітні діти були залишені матір`ю на неповнолітню старшу сестру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3. Того ж дня, представник служби у справах дітей зателефонував ОСОБА_2 , яка пояснила, що буде в Україні 20 липня 2020 року. Вказаний факт підтверджено актом обстеження умов проживання від 17 липня 2020 року. За цими обставинами та відповідно до постанови Новомосковського міськрайонного суду від 07 жовтня 2020 року (справа № 183/4075/20) ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою

статті 184 КУпАП («Невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей»).

81. Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, які визначаючи місце проживання дітей з батьком, з урахуванням встановлених обставин, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків, дотримуючись балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, при вирішенні спору надали першочергове значення саме найкращим інтересам дітей.

82. У справі відсутні докази того, що батько не дбає про здоров`я дітей чи не бере участі у їх вихованні. Навпаки, надані ним докази підтверджують, що ОСОБА_1 належним чином виконує свої батьківські обов`язки, піклується про розвиток, здоров`я дітей, створив належні умови для їх проживання.

83. Доказів жорстокого поводження батька з дітьми, притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності у тому числі за вчинення домашнього насильства не надано та судами таких фактів не встановлено, що спростовує доводи касаційної скарги в цій частині.

84. Питання володіння, користування та розпорядження сторонами спільним рухомим і нерухомим майном, у разі наявності спору, можуть бути вирішені у судовому порядку. Однак ОСОБА_2 не повідомлено, що наразі будь-які спори з цього приводу перебувають на розгляді судів.

85. Сам по собі факт не проведення у розглядуваній справі судової психологічної експертизи, не може свідчити про неправильне вирішення судами справи по суті, за наявності сукупності інших доказів, які надають суду можливість здійснити об`єктивну оцінку інтересів дітей.

86. При цьому як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 у судовому засіданні визнали, що їх дочка ОСОБА_4 любить та прихильно ставиться до обох батьків

і потребує їх спільної уваги і виховання.

87. Проживання дітей з батьком, не позбавляє матір батьківських прав та не звільняє від виконання батьківських обов`язків. ОСОБА_2 , яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті дітей, має право брати участь

у їх вихованні незалежно від того з ким із батьків діти будуть проживати.

88. При цьому ОСОБА_1 не може перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у житті дітей, оскільки таке перешкоджання, залежно від обставин, може тлумачитись, як дії, вчинені на шкоду дітям, з відповідними правовими наслідками.

89. Верховний Суд також розглянув доцільність застосування моделі спільної фізичної опіки над дітьми (почергового проживання з кожним із батьків за відповідним графіком), на можливість якої раніше неодноразово вказував у своїх постановах, зокрема від 26 жовтня 2022 року у справі

№ 750/9620/20 та від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21,

від 04 жовтня 2023 року в справі № 208/4667/20.

90. Під час вирішення питання щодо можливості встановлення спільної фізичної опіки, суди окрім загальних обставин, мають також враховувати: бажання кожного з батьків, щоб дитина проживала разом з ним, згоду на участь у її вихованні та піклуванні; наявність у обох батьків сталих відносин

з дитиною та бажання останньої спілкуватися з обома батьками; відсутність обставин, зазначених у частині другій статті 161 СК України, а також інших обставин, що можуть становити загрозу інтересам дитини; наявність

у кожного з батьків часу та можливості, що дозволяє належним чином опікуватися дитиною; місце проживання кожного з батьків, що знаходиться не далеко від звичайного місця проживання дитини (сформованих місць життєвих інтересів дитини) тощо.

91. У розглядуваній справі, незважаючи на те, що сторони проживають

в одному населеному пункті, позитивно характеризуються, висловлюють бажання в однаковій мірі піклуватися про дітей, Верховний Суд не може залишити поза увагою наявність тяжкого захворювання у ОСОБА_3 та її особливі потреби.

92. При цьому сторонами не були надані належні докази, зокрема висновки відповідних фахівців, які б підтвердили, що почергова зміна місця проживання не матиме негативного впливу на стан дитини з особливими потребами (дитини з інвалідністю підгрупи А).

93. Орган опіки та піклування також не висвітлив у своєму висновку вказані особливості, не розглянув можливість й доцільність застосування спільної фізичної опіки щодо дітей, а представник вказаного органу пояснень суду касаційної інстанції не надав.

94. Від мирного врегулювання спору у суді касаційної інстанції батько

і мати відмовились.

95. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і визначення їм різного місця проживання, на даному етапі їх життя, колегія суддів вважає недоцільним.

96. Верховний Суд звертає увагу, що залежно від обставин, які можуть виникнути у житті дітей та батьків, місце проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 може бути змінено в подальшому, як за рішенням суду так і за згодою самих батьків з урахуванням думки дітей, у тому числі

із застосуванням моделі спільної фізичної опіки над дітьми (почергового проживання з кожним із батьків за відповідним графіком).

97. За встановлених обставин, висновки судів по суті вирішення спору не суперечать висновкам, що викладені у постановах Верховного Суду

від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц, від 17 липня 2019 року

у справі № 185/6994/15-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 487/7241/18,

від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18, від 31 серпня 2022 року

у справі № 683/1084/21, від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18,

від 22 червня 2022 року у справі № 757/33742/19-ц, на які посилалася заявниця як на підставу касаційного оскарження.

98. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів

є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

99. ЄСПЛ вказував, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують

у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов`язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи.

100. Оскаржувані судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки судів щодо питань, які мають значення для вирішення справи.

101. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

102. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

103. Зважаючи на викладене, Верховний Суд, переглянувши рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

104. Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411

ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Донець Сергій Олександрович, залишити без задоволення.

2. Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович