Справа № 450/531/23 Провадження № 2/450/765/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2024 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

з участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника відповідача Міністерства юстиції України - Пецух Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державний реєстратор відділу «Центр надання адміністративних послуг Заболотцівської сільської ради» Львівської області Золочівська Оксана Михайлівна

про (предмет позову з урахуванням її зміни):

визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 12/5 від 02.01.2023 року, яким скасовано рішення від 12.08.2022 року № 64472403, 64472220, прийняті державним реєстратором відділу «Центр надання адміністративних послуг Заболотцівської сільської ради» Львівської області Золочівською Оксаною Михайлівною,

визнати право власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на приміщення механічної майстерні «Б-1», загальною площею 781,7 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36) та будівлі приміщення котельні «Г-1», загальною площею 116,9 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36) розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ,

суд постановив:

підстава позову (позиція позивача):

у січні 2023 року на офіційному сайті Міністерства юстиції України вона ознайомилася із наказом від 02.01.2023 року про скасування рішення від 12.08.2022 №№ 64472403, 64472220, прийнятого державним реєстратором Відділу «Центр надання адміністративних послуг Заболотцівськсї сільської ради Львівської області Золочівською О.М., яким було здійснено державну реєстрацію її права власності на нерухоме майно, а саме: приміщення механічної майстерні «Б-1», загальною площею 781,7 кв. м. та будівлі приміщення котельні «Г-1», загальною площею 116,9 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36) розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Зі змісту зазначеного наказу слідує, що його було прийнято на підставі висновку Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 04.10.2022 року, складеного за результатами розгляду скарг ОСОБА_3 від 08 вересня 2022 року № СК-2377-22, СК - 2376-22 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 13 вересня 2022 року.

Вважає вказаний наказ Міністерства юстиції України незаконним, оскільки при проведенні реєстраційних дій не було допущено порушення законодавства України. Зазначала, що право власності на зазначену вище квартиру вона набула в порядку, встановленому для виконання судових рішень, а саме - порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Зокрема, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І. М. здійснювалося виконавче проводження ВП № НОМЕР_4 щодо примусового виконання виконавчого листа № 21-0906/21, виданого 30.05.2022 року Львівським апеляційним судом. Вона є стягувачем у зазначеному виконавчому провадженні, а боржником є Приватна агрофірма «Нива». При відкритті виконавчого провадження, 10 серпня 2022 року, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І. М. накладено арешт на нерухоме майно, зокрема: на приміщення механічної майстерні «Б-1», загальною площею 781,7 кв. м. та будівлі приміщення котельні «Г-1», загальною площею 116,9 кв.м. розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику Приватна агрофірма «Нива».

10 серпня 2022 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І. М. на підставі частини восьмої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову та акт про передачу їй, як стягувачу, у власність, в рахунок погашення боргу нерухомого майна, а саме приміщення механічної майстерні «Б-1», загальною площею 781,7 кв. м. та будівлі приміщення котельні «Г-1», загальною площею 116,9 кв.м. розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 12 серпня 2022 року державний реєстратор відділу «Центр надання адміністративних послуг Заболотцівської сільської ради» Львівської області Золочівська О.М. здійснила державну реєстрацію її права власності на зазначене вище нерухоме майно. Також посилалася на пропуск Міністерством юстиції України максимального 45-денного строку розгляду скарги ОСОБА_3 , передбаченого Порядком розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128. Ураховуючи наведене, позовні вимоги просила задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, надала суду пояснення, аналогічні мотивам позовної заяви. Просить позов задовольнити.

Позиція відповідача представника Міністерства юстиції України: вважає що вимоги викладені в позовній заяві необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що оспорюваний наказ є законним та належним чином обґрунтованим, з урахуванням мотивів, наведених у висновку колегії з розгляду скарг. Державним реєстратором відділу «Центр надання адміністративних послуг Заболотцівської сільської ради» Львівської області Золочівською О.М. при здійсненні спірної реєстрації порушено положення пункту 2 частини третьої статті 10, пункту 4 частини першої статті 18, пунктів 4, 6 частини першої, другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що є підставою для її скасування. Колегія дійшла правильного висновку, скасувавши рішення державного реєстратора Золочівської О.М., оскільки законом не передбачено, що перехід права власності на майно, що передається стягувачу. оформлюється актом та постановою державного виконавця, які повинні бути подані державному реєстратору Золочівській О.М. для державної реєстрації прав. Щодо доводів позовної заяви щодо порушення строків розгляду скарги, Міністерство юстиції України посилалось на велику завантаженість державного органу, карантинні обмеження, а також формальність такої підстави для скасування наказу.

Представник відповідача Міністерства юстиції України в судовому засіданні позов заперечила, надала суду пояснення, аналогічні відзиву на позовну заяву. Просить в задоволенні позову відмовити.

Позиція відповідача ОСОБА_3 : згідно відзиву на позовну заяву заперечила проти позовних вимог, посилаючись на незаконність здійснення спірної державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно. Зазначила, що акт та постанова приватного виконавця Білецького І. М. про передачу майна стягувачеві ОСОБА_1 не відповідають вимогам частини дев`ятої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження». Видача акту та постанови про передачу нерухомого майна стягувачу в рахунок погашення боргу в порядку пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» не є примусовою реалізацією, оскільки примусова реалізація нерухомого майна здійснюється шляхом проведення електронних торгів.

Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору державного реєстратора відділу «Центр надання адміністративних послуг Заболотцівської сільської ради» Львівської області Золочівської О.М.: у судове засідання не з`явилася.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

08.05.2023 року ухвала про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Оскаржуваним наказом Про задоволення скарги від 02.01.2023 року задоволено скаргу ОСОБА_3 від 08.09.2022. Скасовано рішення від 12.08.2022 №№ 6447403, 64472220, прийняті державним реєстратором відділу «Центр надання адміністративних послуг Заболотцівської сільської ради» Львівської області Золочівською О.М. Тимчасово блоковано доступ державному реєстратору відділу «Центр надання адміністративних послуг Заболотцівської сільської ради» Львівської області Золочівській О.М. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на три місяці. В іншій частині вимог відмовлено.

Приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем здійснюється виконавче проводження ВП № НОМЕР_4 щодо примусового виконання виконавчого листа № 21-0906/21 виданого 30.05.2022 року Львівським апеляційним судом. У даному виконавчому проводженні ОСОБА_1 перебуває у статусі стягувача, а боржником є Приватна агрофірма «Нива».

Постановою Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М, про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_4 від 10.08.2022 року відкрито зазначене виконавче провадження.

При відкритті виконавчого провадження, 10.08.2022 року, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І. М. постановлено: накласти арешт на нерухоме майно, зокрема, на нерухоме майно, приміщення механічної майстерні «Б-1», загальною площею 781,7 кв. м. та будівлі приміщення котельні «Г-1», загальною площею 116,9 кв.м. розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику Приватна агрофірма «Нива».; копії постанови направити на виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника, та сторонам виконавчого провадження; постанова може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

10 серпня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І. М., на підставі ч.8 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» було винесено Постанову та Акт про передачу ОСОБА_1 , як стягувачу, у власність, в рахунок погашення боргу, нерухомого майна, а саме приміщення механічної майстерні «Б-1», загальною площею 781,7 кв. м. та будівлі приміщення котельні «Г-1», загальною площею 116,9 кв.м. розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Отримавши зазначені вище постанову і акт, позивач звернулася до державного реєстратора, для реєстрації права власності на майно, права на яке вона набула.

12.08.2022 року, державним реєстратором відділу «Центр надання адміністративних послуг Заболотцівської сільської ради» Львівської області Золочівською О.М. було здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на приміщення механічної майстерні «Б-1», загальною площею 781,7 кв. м. та будівлі приміщення котельні «Г-1», загальною площею 116,9 кв.м. розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

02.01.2023 року Міністерством юстиції України було прийнято Наказ про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Як вбачається з копії оскаржуваного Наказу, такий було прийнято на підставі висновку Центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 04.10.2022 за результатами розгляду скарги ОСОБА_3 від 08.09.2022 року №№ СК-2377-22, СК-2376-22, зареєстрованої в МЮУ 13.09.2022 року, яким дану скаргу було вирішено задовольнити. Крім того, як вбачається з опублікованої копії Наказу, такий не містить номеру, а датою його підписання є 02.01.2023 року.

Спірні правовідносини стосуються захисту прав стягувача у виконавчому провадженні, правомірності набуття у власність нерухомого майна боржника в рахунок погашення боргу, а також дотримання порядку реєстрації права власності на таке майно.

Процедура розгляду Міністерством юстиції України скарг на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав визначена статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком № 1128.

Відповідно до положень статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також щодо нерухомого майна наявний судовий спір).

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

У разі якщо розгляд та вирішення скарги потребують перевірки діяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також залучення скаржника чи інших осіб, Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть продовжити строки розгляду та вирішення скарги, повідомивши про це скаржника. При цьому загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів.

Відповідно до пунктів 13, 14 Порядку № 1128 у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи:

1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту;

2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

За результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

При цьому пунктом 9 Порядку № 1128 передбачено, що під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує:

1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту;

2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах;

3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації;

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Згідно відзиву на позовну заяву відповідач ОСОБА_3 посилається на факт проведення електронних торгів від 16.04.2018 року під час яких відповідач придбала майно - приміщення механічної майстерні «Б-1», загальною площею 781,7 кв. м. та будівлі приміщення котельні «Г-1», загальною площею 116,9 кв.м. розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Зокрема, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області віл 11 червня 2020 року у справі №450/1572/19 визнано недійсними електронні торги з реалізації нерухомого майна, а саме: будівлі механічної майстерні літ. «Б-1», загальною площею 781,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що продана згідно протоколу проведення електронних торгів № 326005 від 10.04.2018 року по лоту №270653; будівлі, приміщення котельні літ. «Г-1» загальною площею 116.9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що продана згідно протоколу проведення електронних торгів №326006 від 10.04.2018 року по лоту №270658. Визнано недійсним Акт про проведені електронні торги від 16.04.2018 року виданий ОСОБА_5 у виконавчому провадженні № НОМЕР_5. Визнано недійсним Акт про проведені електронні торги від 16.04.2018 року виданий ОСОБА_5 у виконавчому провадженні № НОМЕР_5.

Постановою Львівського апеляційного суду від 17 травня 2021 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 08.02.2023 року дане рішення залишено в силі.

Таким чином, протоколи та акти, згідно яких ОСОБА_3 була переможцем електронних торгів, від 17 травня 2021 року є недійсними.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з й недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Отже, на момент подання ОСОБА_3 скарг (2022 рік), їх розгляду та прийняття оскаржуваного Наказу, ОСОБА_3 не мала і не має жодних прав нерухоме майно, а саме: приміщення механічної майстерні «Б-1», загальною площею 781,7 кв. м. та будівлі приміщення котельні «Г-1», загальною площею 116,9 кв.м. розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачені підстави для державної реєстрації прав.

Зазначеним Законом не визначено вичерпного переліку документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на нерухоме майно.

Так, пунктом 14 частини першої статті 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Частиною 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. Після передачі майна стягувану або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця.

У відповідності до даної норми закону, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І. М., на підставі ч.8 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» було винесено Постанову та Акт про передачу позивачу, як стягувачу, у власність, в рахунок погашення боргу, нерухомого майна, а саме: приміщення механічної майстерні «Б-1», загальною площею 781,7 кв.м. та будівлі приміщення котельні «Г-12», загальною площею 116,9 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 9 ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Пунктом 6 розділу Першого Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012р.№ 512/5 (у редакції нак. Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832 5) (надалі - Інструкція, визначено, що ; час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 8 Інструкції визначено, що Акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події.

Як вже зазначалося вище, за змістом частини дев`ятої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно, які можуть вважатися юридичними фактами, правочином, що є законною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України). Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року по справі № 755/5532 20. Схожі висновки (правові позиції) висловлював ще Верховний Суд України, суть яких зводилася до того, що постанова та акт виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу є юридичними фактами, правочином, що є законною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (прав на нерухоме майно) і на підставі яких (постанови та акту) стягувач оформляє право власності на таке майно.

Слід зазначити і те, що зазначені Постанова та Акт ніким не оскаржувалися, не скасовувалися ні в судовому ні в позасудовому порядку. А, відтак, їх правомірність (законність) презюмується.

Щодо посилань позивача на рішення Конституційного Суду України від 16.11.2022 у справі №3-270/2019 суд зазначає наступне:

16.11.2022 Конституційний Суд України розглянув на пленарному засіданні справу за конституційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Одестеплокомуненерго» щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпункту «а» пункту 2 частини шостої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., № 51, ст. 553) зі змінами. Пунктом першим-другим резолютивної частини рішення Конституційного Суду визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), припис пункту 1 частини сьомої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення механізму протидії рейдерству» від 12 травня 2022 року № 2255-ІХ, а саме «скасування рішення державного реєстратора»; окремий припис пункту 1 частини сьомої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення механізму протидії рейдерству» від 12 травня 2022 року № 2255-ІХ, визнаний неконституційним, втрачає чинність через шість місяців з дня ухвалення цього Рішення.

Засідання Центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції за скаргами ОСОБА_3 від 08.09.2022, зареєстрованими за №№ СК-2376-22, СК-2377-22 на рішення від 12.08.2022 №№64472403, 64472220, прийняті державним реєстратором Золочівською О.М. відбулось 04.10.2022, тобто до винесення Конституційним Судом України рішення у справі № 3-270/2019, а оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України прийнятий 04.01.2023 року, в той час як припис пункту 1 частини сьомої статті 37 Закону, відповідно до вищезгаданого рішення, втрачає чинність через шість місяців з дня ухвалення цього Рішення, а саме 16.05.2023 року.

У постанові Верховного Суду від 02.08.2019 у справі №2а-1131/11/1470 Верховний Суд зазначив, що рішення Конституційного Суду України не може впливати на спірні правовідносини, які виникли до прийняття вказаного Рішення Конституційного Суду України, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності (пункт 31 вказаної постанови). Також, у постанові Верховного Суду від 09.04.2020 у справі №826/12172/17 вказано, що рішення Конституційного Суду України мають лише дію «на майбутнє», за винятком питань щодо притягнення особи до кримінальної відповідальності (пункт 51 постанови).

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99. від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.05.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 року № 1-зп).

Також, у рішенні Конституційного Суду від 26.01.2011 № 1-рп/2011 у справі № 1-5/2011 вказано: «Згідно з правовими позиціями Конституційного Суду України частина друга статті 152 Основного Закону України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність і не підлягають застосуванню. За цим же принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю».

Відтак, посилання Позивача, що на момент прийняття Міністерством юстиції оскаржуваного наказу його повноваження приймати рішення про скасування рішення державного реєстратора суперечили нормам Конституції України є помилковими.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 зазначила, що суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що, установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Отже, судове рішення про задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Така державна реєстрація має бути здійснена безпосередньо на підставі згаданого судового рішення без додаткового звернення власника нерухомого майна до суду з позовною вимогою щодо відповідної реєстрації. Судове рішення про задоволення віндикаційного позову є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем лише за умови, що на момент такої реєстрації право власності зареєстроване саме за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру індикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективним.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, пункти 146-147).

Раніше ВП ВС звертала увагу, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. У зв`язку з цим Велика Палата ВС вирішила відступити від висновку, викладеного в її постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (п. 5.17), де зазначено про можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності як належного способу захисту права або інтересу.

Також Велика Палата ВС зазначила, що не вбачається порушення справедливого балансу в разі витребування майна від недобросовісного набувача без будь-якої компенсації. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном і фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Крім того, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Натомість таке заволодіння є порушенням мирного володіння інших осіб. (Постанова ВП ВС від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21).

Таким чином, визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 12/5 від 02.01.2023 року, яким скасовано рішення від 12.08.2022 року № 64472403, 64472220, прийняті державним реєстратором відділу «Центр надання адміністративних послуг Заболотцівської сільської ради» Львівської області Золочівською Оксаною Михайлівною про реєстрацію права власності на приміщення механічної майстерні «Б-1», загальною площею 781,7 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36) та будівлі приміщення котельні «Г-1», загальною площею 116,9 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36) розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , є неефективним способом захисту прав позивача, оскільки визнати незаконним і скасування Міністерства юстиції України № 12/5 від 02.01.2023 року, яким скасовано рішення від 12.08.2022 року № 64472403, 64472220, прийняті державним реєстратором не призведе до поновлення її порушених прав.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, який у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18).

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Судом встановлено, що підставою набуття позивачем права власності на нерухоме майно, а саме: приміщення механічної майстерні «Б-1», загальною площею 781,7 кв. м. та будівлі приміщення котельні «Г-1», загальною площею 116,9 кв.м. розташовані за адресою: АДРЕСА_1 є постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу ВП № НОМЕР_4 від 10.08.2022 року які ніким не оскаржувалися, не скасовувалися ні в судовому ні в позасудовому порядку, а відтак, їх правомірність (законність) презюмується.

Як зазначалося вище, постанова та акт виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу є юридичними фактами, правочином, що є законною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (прав на нерухоме майно) і на підставі яких (постанови та акту) стягувач оформляє право власності на таке майно.

Пункт 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (постанова Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.02.2021 року у справі № 367/4613/18-ц).

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності позивача на приміщення механічної майстерні «Б-1», загальною площею 781,7 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36) та будівлі приміщення котельні «Г-1», загальною площею 116,9 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36) розташованих за адресою: АДРЕСА_1 підлягають до задоволення, оскільки є належним способом захисту порушеного права.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1 , - задоволити частково.

Визнати право власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на приміщення механічної майстерні «Б-1», загальною площею 781,7 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36) та будівлі приміщення котельні «Г-1», загальною площею 116,9 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36) розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 13 420,00 грн. (тринадцять тисяч чотириста двадцять гривень 00 коп.) понесених позивачем судових витрат на сплату судового збору.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в іншій їх частині, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , с. Раковець, Львівська область; Міністерство юстиції України, код ЄДРПОУ 0015622, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13; ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ; державний реєстратор відділу «Центр надання адміністративних послуг Заболотцівської сільської ради» Львівської області Золочівська Оксана Михайлівна, с. Заболотці, вул. Шевченка, буд. 12 Львівська область.

Повний текст рішення складено 19.01.2024 року.

СуддяЄ. О. Данилів