Справа № 504/3896/23
провадження № 2/504/939/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2024 р. смт. Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Добров П.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2023 року визначено головуючого суддю Доброва П.В.

Відповідно до листа відділу адресно довідкової роботи Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області від 02.01.2024 року, інформацію щодо відповідача - ОСОБА_2 не можливо надати, оскільки необхідні дані ідентифікуючи особу.

За правилами цивільного процесуального законодавства, заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним уст. 175 ЦПК України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

Таким чином, заявнику необхідно надати суду позовну заяву в новій редакції, у якій вказати передбачені п.2 ч.3 ст. 175 ЦПК України відомості про відповідача: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Вказані відомості необхідні для належного повідомлення відповідача.

Так, позовна заява повинна містити серед інших відомостей і зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IVосновним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом ст. ст. 22,23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

В своїй позовній заяві позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабусь ОСОБА_3 . Їй на підставі сертифікату на земельну частку пай серії ОД №0272799, належала земельна ділянка площею 9,31га га, яка розташована на території Кубанської (нині Красносільської) сільської ради Одеського району Одеської області.

При цьому, позовна заява не містить обґрунтування обставин щодо набуття права власності померлою спадкодавицею на спірну земельну ділянку за життя та посилання на докази цих обставин (зокрема, наприклад докази, що ОСОБА_3 при житті була включена до списку власників КСП «Кубанський», які виявили бажання отримати Державні акти на право власності на земельні ділянки).

Крім того, відповідно до листа Комінтернівського районного відділу земельних ресурсів від 09.11.2001 року, гр. ОСОБА_4 , згідно довіреності АЕВ №279844 від 2000 року отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0272799, виписаний на ім`я ОСОБА_3 , у КСП «Кубанський» Комінтернівського району розміром 9,31 в умовних кадастрових гектарах. Сертифікат зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Комінтернівською райдержадміністрацією за №6472 від 07.09.200 року. Однак, будь - які відомості щодо гр. ОСОБА_5 , яка отримала сертифікат відсутні в позовні заяві.

За таких обставин, позовну заяву слід залишити без руху до виправлення вказаних недоліків шляхом повного викладення обставин справи та узгодження обґрунтування позову з позовними вимогами, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Керуючись ст.185 ЦПК України суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом залишити без руху і надати позивачеві строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

В разі не усунення недоліків заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя П.В. Добров