Справа № 732/1711/23
Провадження № 2/732/39/24
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2024 року м. Городня
Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: головуючого - судді Лиманської М.В., у присутності секретаря - Данилової С.Г.,
У зв`язку з невиконанням відповідачкою кредитних зобов`язань позивач змушений звернутись до суду.
Ухвалою судді від 01 грудня 2023 року відкрито провадження у зазначеній справі.
У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві міститься письмове клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, з проханням задовольнити позовні вимоги та у випадку неявки відповідачки у судове засідання провести заочний розгляд справи. (а.с.6)
Згідно з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином за місцем реєстрації її проживання. За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Чернігівській області відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.39). Згідно з відміткою поштового відділення повістку про виклик до суду на 16.01.2024 відповідачка отримала особисто. (а.с.43)
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до положень ст. 223, 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, якщо відповідач не повідомив суд про причини неявки та якщо від нього не надійшов відзив, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів, у разі згоди на це позивача.
Враховуючи той факт, що відповідачка ОСОБА_1 в розумінні ст. 130 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, не подала заяви про розгляд справи за її відсутності, не подала відзиву на позов, позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку щодо можливості проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши усі наявні матеріали справи та докази, дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позивачем вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 25 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до АТ "Акцент Банк" з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Анкета-заява від 25.08.2020 містить анкетні відомості відповідачки та її підпис. (а.с.9)
Позивачем на обґрунтування своїх вимог надано до справи витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» щодо тарифів користування кредитними картками (а. с.18-25).
З наданої позивачем виписки по картці вбачається, що у період з 25.08.2020 по 31.12.2021 ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами та періодично використовувала кредитні кошти для сплати за товари (послуги), здійснювала зняття готівки, погашення заборгованості по кредиту. (а.с. 11-15)
Заперечень щодо наданих позивачем документів про користування кредитними коштами від відповідачки не надходило.
Отже, відповідачкою під час розгляду справи не надано доказів того, що виписка з її карткового рахунку не відповідає дійсності, що у разі заперечень проти позову є процесуальним обов`язком відповідачки відповідно до вимог ЦПК України.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Виходячи зі змісту статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
З позовної заяви вбачається, що свої зобов`язання перед банком відповідачка належним чином не виконувала, у результаті чого виникла заборгованість. З розрахунку заборгованості та виписки по картці вбачається, що відповідачка користувалася кредитними коштами, а також на погашення заборгованості частково повертала надані банком кошти.
У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, банк просить також, крім тіла кредиту, стягнути також заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Обґрунтовуючи вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, позивач посилається на Умови та Правила надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому позивачем не надано доказів того, що між позивачем та відповідачкою було досягнуто згоди щодо розміру процентів (істотних умов договору).
У той же час матеріали справи не містять підтвердження того, що саме з витягом з Умов та Правил про надання банківських послуг, які додані позивачем до позовної заяви, відповідачка ознайомилася і погодилася, підписуючи заяву.
Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови, що діяли саме на час підписання заяви, надана банком роздруківка Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Матеріали справи не містять жодних даних щодо того, які саме тарифні плани діяли для картки, що видавалась відповідачці, позивачем не доведено належними та достатніми доказами, що саме додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву, а також те, що надані їй для ознайомлення документи на момент підписання вказаної заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати заборгованості за відсотками, їх розмірів і порядку нарахування.
Оцінюючи доводи позивача про те, що заява позичальника разом з цими Умовами та Правилами становить укладений між ними кредитний договір, суд дотримується правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р., висловленого у справі № 342/180/17 щодо того, що роздруківка умов та правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Використання відповідачкою кредитної картки та часткове повернення нею коштів не свідчить про те, що вона знала і розуміла, як це передбачено вимогами законодавства, умови, порядок та розмір нарахування відсотків та штрафів за кредитом, отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення обов`язку сплати інших нарахувань, крім суми фактично отриманих коштів.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734(далі - Закон № 1734) до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
Частиною 3 вказаного Закону передбачено перелік інформації, яка має бути відображена у паспорті споживчого кредиту.
Згідно ч. 6 ст. 9 Закону № 1734 споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
З положень вказаних норм випливає, що паспорт споживчого кредиту носить інформаційний характер та ознайомлення з ним не може підміняти подальше укладення договору про споживчий кредит.
Таким чином, наданий стороною позивача до справи паспорт споживчого кредиту, який містить тільки підпис відповідачки, не може вважатися узгодженням сторонами умов кредитного договору щодо розміру процентів.
На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачки ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь АТ «Акцент-Банк» 1613,08 грн судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, пропорційно до задоволених вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. 526-530, 610-612, 629, 1046, 1048 -1050, 1052, 1054 ЦК України, ст. 141, 223, 259, 263-265, 268,280, 354 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судовий збір у розмірі 1613,08 грн.
Направити ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням копію заочного рішення на протязі двох днів з дня його проголошення і роз`яснити, що вона має право на протязі тридцяти днів з дня проголошення рішення подати до суду заяву про перегляд заочного рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку позивачем безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду або через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складений 16.01.2024.
Суддя М.В.Лиманська