Справа № 482/2191/23
Номер провадження 2-о/482/20/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 січня 2024 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого - судді Сергієнка С.А., за участю секретаря Шведової Я.О., за участю позивача ОСОБА_1 , його представника - адвоката Долгова А.Г., відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Новоодеський ВДРАЦС у Миколаївському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м. Одеса) про встановлення факту смерті фізичної особи, -

В С Т А Н О В И В:

25 вересня 2023 року представник позивача звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Новоодеський ВДРАЦС у Миколаївському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м. Одеса) про встановлення факту смерті фізичної особи - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У позовній заяві посилався на те, що ОСОБА_1 1986 року народження є сином ОСОБА_3 1964 року народження.

Батько заявника був призваний до лав ЗС України 05.03.2022 року і проходив службу в військовій частині ВЧ НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на посаді водія автомобільного відділення взводу забезпечення реактивної артилерійської батареї.

18.03.2022 року, під час виконання завдань у м. Миколаєві о 06.00 годин, в результаті ракетного удару по казармі в/ч НОМЕР_1 (школа прапорщиків) зник безвісті. На зв`язок з того часу не виходив, хоча не було підстав обривати їх спілкування, тому позивач вважає, що батько загинув.

Представник позивача вказує, що така позиція його довірителя підтверджується сповіщенням № 30 від 13.03.2023 року, виданим на ім`я Позивача та сповіщенням № 1140 від 25.07.2022 року виданого на ім`я цивільної дружини батька - ОСОБА_2 .

Прочекавши більше ніж пів року, позивач 07.12.2022 року звернувся до ВП №1 Миколаївського РУП з заявою про злочин за ст. 115 ч.1 КК України, а саме: за фактом зникнення батька в результаті ракетного обстрілу по казармі.

За даним фактом було порушено кримінальне провадження №0001374 та визнано заявника потерпілою стороною.

У ході проведення кримінального провадження було призначено і проведено дві судово генетично-молекулярної експертизи. Відповідно до висновків і порівняння з найденими тілами, батька заявника знайдено так і не було. Як повідомило слідство, відповідно до обставин справи, померлий батько знаходився в епіцентрі вибуху і імовірно рештки тіла не зберігайся. З того часу на час подання позову пройшов 1 рік і 6 місяців.

У зв`язку з тим, що смерть настала на території м. Миколаєва, де на той час відбувались бойові дії (є загальновідомим фактом, який згідно ч.3 ст.82 ЦПК України не потребує доказування), отримати лікарське свідоцтво про смерть, встановленого зразка і виданого компетентним органом державної влади України - є неможливим через відсутність навіть залишків тіла батька, які ідентифіковані.

Відповідно до положень Наказу «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», підставами для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть, форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даному випадку є рішення суду про встановлення факту смерті.

Оскільки смерть особи є юридичним фактом, який має наслідки припинення, зміни або виникнення багатьох правовідносин, тому має безпосереднє значення для реалізації особою своїх прав, а саме, встановлення факту смерті має для заявника юридичне значення, оскільки це необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу, а саме: свідоцтва про смерть, згідно вимог чинного законодавства України з подальшим відкриттям спадщини.

Встановлення факту смерті батька необхідно заявнику для оформлення спадщини після його смерті.

Позивачем було подано заяву в порядку окремого провадження про встановлення факту смерті, однак Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.08.2023 року заява була залишена без розгляду через наявний спір про право з відповідачем.

Зважаючи на вищевказане ОСОБА_1 змушений був звернутися до суду із тією ж вимогою у позовному провадженні.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Додав що він і заявник підтримують постійний зв`язок із органом досудового розслідування який здійснює розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні №0001374 і їм відомо що жодних розшукових дій, чи дій спрямованих на ідентифікацію тіл вже не проводиться, усі тіла які можливо було ідентифікувати вже ідентифіковано, не віднайденими і не ідентифікованими залишилися тіла чотирьох осіб, включаючи ОСОБА_3 , які згідно наявних відомостей знаходилися у епіцентрі вибуху.

Відповідач правом на подачу відзиву не скористалася, у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту смерті фізичної особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - не визнала. Причиною не визнання позову вказала те, що вона ще не готова визнати його загибель і перейти до оформлення спадщини.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача, серії НОМЕР_3 виданим Новоодеським РВ ЗАГС Миколаївської області 23.06.1986 року.

ОСОБА_3 був призваний до лав ЗС України 05.03.2022 року і проходив службу в військовій частині в/ч НОМЕР_2 на посаді водія автомобільного відділення взводу забезпечення реактивної артилерійської батареї. 18.03.2022 року, під час виконання завдань у м. Миколаєві о 06.00 годин, в результаті ракетного удару по казармі військової частини (раніше школа прапорщиків) зник безвісті.

Вищевикладене підтверджується сповіщенням № 30 від 13.03.2023 року, виданим на ім`я Позивача та сповіщенням № 1140 від 25.07.2022 року виданим на ім`я - ОСОБА_2 .

Вищевказані докази свідчать про те, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 пропав безвісти за обставин, що загрожували йому смертю або дають підстави вважати його загиблим, а саме завдання ворогом ракетного удару по будівлі у якій він знаходився

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Статтею 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" визначено, що державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.

Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545.

Відповідно до положень Наказу «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», підставами для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть, форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Встановлення факту народження або смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності .

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 травня 2021 року у цивільній справі № 220/1582/20.

Як роз`яснено у п. 13, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Враховуючи викладене, а також з метою захисту майнових та особистих немайнових прав позивача, на підставі повного і всебічного з`ясувавши обставин справи та на підставі досліджених доказів у їх сукупності, суд знаходить за необхідне позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Керуючись ст. ст. 4-13, 17, 18, 263, 265, 273, 315, 317 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Новоодеський ВДРАЦС у Миколаївському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м. Одеса) про встановлення факту смерті фізичної особи - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця (солдата, водія автомобільного відділення взводу забезпечення реактивної артилерійської батареї бригадної артилерійської групи військової частини, в/ч НОМЕР_4 ) уродженця м. Нова Одеса, Миколаївської області, Україна, громадянина України, який загинув під час виконання обов`язків і завдань військової служби у м. Миколаєві Миколаївської області ІНФОРМАЦІЯ_3 о 6.00 годин ранку в результаті ракетного удару.

Цей факт встановлено для забезпечення права заявника отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку встановленому законодавством

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Головуючий суддя: С.А.Сергієнко