КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1110/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

за участю секретаря судового засідання Ольшевського П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Житлово-будівельного кооперативу «Захисник» - Лушкіна Петра Юрійовича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Захисник», Товариства з обмеженої відповідальністю «ОСВ «Практик» про визнання майнових прав на об`єкт нерухомого майна, зобов`язання передати в натурі квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ЖБК «Захисник», ТОВ «ОСВ «Практик», в якому просила визнати за нею майнові права на частку в об`єкті незавершеного будівництва у розмірі проінвестованої квартири за будівельним номером АДРЕСА_1 ; зобов`язати ТОВ «ОСВ «Практик» визнати за нею право власності на об`єкт незавершеного будівництва шляхом передачі в натурі квартири за будівельним номером АДРЕСА_1 ; судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування вимог зазначала, що ЖБК «Захисник» створений для організації будівництва житлового будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_2 , з певною кількістю членів кооперативу, відповідно до Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1183 від 16 липня 2013 року.

20 червня 2014 року між ЖБК «Захисник» (замовник) та TOB «ОСВ Практик» (генеральний підрядник) укладено договір генерального підряду на капітальне будівництво №2, за умовами якого генпідрядник зобов`язувався на свій ризик своїми коштами та/або залученими силами та засобами збудувати та передати замовнику об`єкт будівництва: житловий будинок з вбудовано-прибудованими приміщеннями, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Запланований термін введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - 3-й квартал 2015 року.

Зауважувала, що пунктом 1.2 вищевказаного Договору передбачено, що з метою забезпечення фіксованої вартості житла для членів кооперативу «Захисник», замовник надає можливість генпідряднику залучити кошти інвесторів для фінансування будівництва помешкань, перелік яких наведено в пункті 1.3 Договору.

11 грудня 2014 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «ОСВ Практик», в особі керівника ОСОБА_2 , нотаріальний договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, предметом якого є майнові права на квартиру АДРЕСА_3 .

Посилалася на те, що вона належним чином виконала свої зобов`язання за договором, сплативши 615 750 грн на користь TOB «ОСВ Практик». При цьому, відповідач не виконує умови договору.

Уважає, що дані обставини свідчать про невизнання відповідачем факту переходу майнових прав до позивача, оскільки на даний момент не існує жодного документа, який може бути доказом отримання позивачем майнових прав на об`єкт нерухомості, що у свою чергу є грубим порушенням прав та інтересів позивача.

Вказує, що на даний момент будівництво житлового будинку не закінчено, об`єкт в експлуатацію не введено, при цьому відповідач не дотримується взятих на себе зобов`язань щодо строків будівництва, тим самим порушуючи умови договору.

На підставі викладеного позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 майнові права на трьохкімнатну квартиру за будівельним номером АДРЕСА_4 , загальною площею 82,1 м2, що є об`єктом незавершеного будівництва, у розмірі сплаченого внеску 767 448 грн згідно договору купівлі-продажу від 11 грудня 2014 року, укладеного між ТОВ «ОСВ Практик» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М. і зареєстрованого у реєстрі за №806.

У задоволенні частини позову ОСОБА_1 до ТОВ «ОСВ Практик» про визнання права власності шляхом передачі в натурі квартири відмовлено.

Вирішено питання судових витрат .

Не погоджуючись з указаним рішення представник відповідача ЖБК «Захисник» - Лушкін П.Ю. 10 червня 2023 рокузвернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

У мотивування скарги зазначає, що ЖБК «Захисник» створений при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві виключно з метою забезпечення працівників органів та підрозділів МВС України житлом (квартирами) і їхніх сімей з певною кількістю членів кооперативу шляхом будівництва одного дев`ятиповерхового житлового будинку (чотири секції): на земельній ділянці кадастровий номер :63:332:0051, площею 1,4395 га, яка знаходиться на АДРЕСА_2 , виключно за кошти кооперативу.

Зауважує, що позивач не сплатила пайові, членські внески до кооперативу, не є членом кооперативу, працівником правоохоронних органів, а відповідно не набула права вимагати в подальшому закріпити за нею право на отримання житла.

Вказує, що договір генерального підряду на капітальне будівництво №2 від 20 червня 2014 року та Додаткова угода не визначає підстав набуття ТОВ «ОСВ Практик» майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва.

Посилається на те, що місцевий суд проігнорував факт того, що позивач придбав у ТОВ «ОСВ Практик», тобто в особи, яка не мала прав власника на розпорядження об`єктом незавершеного будівництва чи доручення власника на продаж майнових прав (паю) з правом отримання грошових коштів на свою користь, оскільки Додаткова угода до Договору генерального підряду на капітальне будівництво №2 від 03 листопада 2014 року, є нікчемною в силу закону.

Уважає, що судом першої інстанції підлягав встановленню факт недійсності нікчемного правочину, адже вимога про визнання нікчемного правочину недійсним не підлягає захисту.

Зазначає, що ЖБК «Захисник» у даній справі є неналежним відповідачем, до нього не може бути пред`явлено позов про вимоги передати, визнати право власності на майнові права на частку в майні кооперативу, оскільки позов не може бути подано не членом кооперативу, а членом кооперативу - лише з питань його виключення.

На переконання скаржника, позивач не є інвестором будівництва житлового будинку АДРЕСА_2 у розумінні Закону України «Про інвестиційну діяльність», жодних коштів від інвесторів не поступало, а всі будівельні роботи здійснені за кошти ЖБК «Захисник» як замовника будівництва.

Також вказує, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки позов поданий у 2019 році, а строк порушення прав ОСОБА_1 розпочався з 01 листопада 2015 року (строк здачі в експлуатацію об`єкту капітального будівництва).

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

17 січня 2024 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника відповідача ЖБК «Захисник» - Лушкіна П.Ю. про відкладення розгляду справи з підстав того, що адвокат 18 січня 2024 року прийматиме участь в іншому судовому засіданні.

Разом з тим, вказане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки адвокат Лушкін П.Ю. належним чином та заздалегідь повідомлений про призначене судове засідання, за клопотаннями останнього розгляд справи вже відкладався два рази з аналогічних підстав, при цьому справа перебуває в провадженні судді з червня 2023 року, а отже з метою дотримання розумних строків розгляду апеляційної скарги колегією вирішено продовжувати розгляд справи. До того ж, всі доводи та аргументи скаржника викладені письмово та містяться у матеріалах справи, яких достатньо для розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що ЖБК «Захисник» надав ТОВ «ОСВ Практик» право залучати кошти інвесторів для фінансування будівництва помешкань, зокрема і спірної квартири за будівельним номером АДРЕСА_5 .

Оскільки ОСОБА_1 придбала майнові права на квартиру, які не визнає ЖБК «Захисник», суд вважав обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання майнових прав таким, що забезпечить поновлення її прав.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про визнання права на отримання в натурі об`єкта інвестування квартири, суд вважав достатнім та ефективним способом захисту прав ОСОБА_1 визнання майнових прав, що відповідає вимогам статті 16 ЦК України. Окрім того, вимоги про визнання права на отримання в натурі об`єкта інвестування квартири суд вважав передчасними, оскільки право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, тоді як будівництво у житловому будинку АДРЕСА_2 не завершено.

Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1183 від 16 липня 2013 року для організації будівництва зазначеного житлового будинку створено ЖБК «Захисник», з певною кількістю членів кооперативу.

20 червня 2014 року між ЖБК «Захисник» (замовник) та TOB «ОСВ Практик» (генеральний підрядник) було укладено Договір генерального підряду на капітальне будівництво №2, за умовами якого генпідрядник зобов`язувався на свій ризик своїми коштами та/або залученими силами та засобами збудувати та передати замовнику об`єкт будівництва: житловий будинок з вбудовано-прибудованими приміщеннями, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Пунктом 1.2 вищевказаного Договору передбачено, що з метою забезпечення фіксованої вартості житла для членів кооперативу «Захисник», замовник надає можливість генпідряднику залучити кошти інвесторів для фінансування будівництва помешкань, перелік яких наведено в пункті 1.3 Договору.

11 грудня 2014 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «ОСВ Практик», в особі керівника ОСОБА_2 , нотаріальний договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, предметом якого є майнові права на квартиру АДРЕСА_3 .

За умовами пункту 1.4 зазначеного договору купівлі-продажу майнових прав від 11 грудня 2014 року визначено, що документами, які будуть підставою для отримання покупцем свідоцтва про право власності на квартиру є цей договір купівлі-продажу майнових прав, довідки про оплату в повному обсязі вартості об`єкту продажу, акт приймання-передачі квартири, технічний паспорт.

Запланований термін введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - 3-й квартал 2015 року.

Покупцем здійснено оплату у розмірі 615 750 грн, що становить 100% вартості майнових прав на квартиру АДРЕСА_5 , про що свідчить відповідна довідка з ТОВ «ОСВ Практик», копія якої наявна в матеріалах справи.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилається на те, що нею виконано умови договору щодо оплати вартості квартири у повному обсязі, однак отримати свідоцтво про право власності на квартиру не вдається за можливе, оскільки в запланований термін закінчення будівництва даний об`єкт будівництва не завершено та не введено в експлуатацію. Також зауважує про невизнання ЖБК «Захисник» її прав на об`єкт інвестування - квартиру АДРЕСА_5 з огляду на повідомлення ЖБК «Захисник» про анулювання договору купівлі-продажу майнових прав, укладеного ТОВ «ОСВ Практик» з позивачем.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 526 ЦК України наголошено на необхідності виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині першій статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статей 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

У частині першій статті 179 ЦК України надано визначення речі, як предмету матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Зазначено про поділ речей на нерухомі та рухомі (стаття 181 ЦК України), а також вказано і що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Також у статті 182 цього Кодексу передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.

З аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що у ЦК України визначення майнового права відсутнє, оскільки у статті 190 ЦК України міститься вказівка лише про те, що майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами. При цьому не викликає сумніву, що майнові права є об`єктом цивільних правовідносин.

Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року N 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»).

У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути, у тому числі, «легітимні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland», заява №12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Stretch v The United Kingdom», заява N 44277/98).

У іншій справі (NKM v. Hungary, скарга № 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що «правомірні очікування» підлягають захисту як власне майно і майнові права.

У постанові від 30 січня 2013 року № 6-168цс12 Верховний Суд України визначив майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав.

Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому.

Визначення майнового права як права очікування та повноваження власника таких прав надано у висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 30 січня 2013 року у справі №6-168цс12, від 15 травня 2013 року у справі №6-36цс13, від 04 вересня 2013 року у справі №6-51цс13, від 24 червня 2015 року у справі №6-318цс15, від 04 листопада 2015 року у справі №6-1920цс15, від 18 листопада 2015 року у справі №6-1858цс15, від 02 грудня 2015 року у справах №6-1502цс15 та №6-1732цс15, від 10 лютого 2016 року у справі №6-2124цс15, від 16 березня 2016 року у справі №6-290цс16, від 23 березня 2016 року у справі №6-289цс16, від 30 березня 2016 року у справах №6-3129цс15 та №6-265цс16, від 20 квітня 2016 року у справі №6-2994цс15, від 25 травня 2016 року у справі №6-503цс16, від 07 грудня 2016 року у справі №6-1111цс16.

Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі №359/5719/17 вказано, що нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб.

Саме інвестор як особа, за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування.

Таким чином, суд першої інстанції, оцінивши наявні в справі докази, дійшов правильного висновку, що ЖБК «Захисник» надав ТОВ «ОСВ Практик» право залучати кошти інвесторів для фінансування будівництва певних помешкань, оскільки ЖБК «Захисник» та ТОВ «ОСВ Практик» при укладенні договору генерального підряду на капітальне будівництво №2 від 20 червня 2014 року погодили відповідні умови (пункт 1.2 договору генерального підряду).

Більш того, умовами додаткової угоди від 03 листопада 2014 року ЖБК «Захисник» та ТОВ «ОСВ Практик» визначили, що фінансування може здійснюватися, зокрема за рахунок залучених коштів від фізичних осіб (у тому числі через договори купівлі-продажу майнових прав) та погодили набуття генпідрядником майнових прав на відповідні приміщення (пункти 1, 2 додаткової угоди).

Враховуючи викладене та з огляду на положення законодавства, якими закріплено принцип свободи договору, ЖБК «Захисник» розпорядився своїм майном - майновими правами на спірний об`єкт нерухомості (квартиру АДРЕСА_5 ), на що правильно звернув увагу суд першої інстанції.

У матеріалах справи відсутні відомості про визнання недійсними (повністю або частково) договору генерального підряду на капітальне будівництво №2, додаткової угоди до нього від 03 листопада 2014 року, а також договору купівлі-продажу майнових прав від 11 грудня 2014 року.

Отже, встановивши, що ЖБК «Захисник» надав право ТОВ «ОСВ Практик» залучати кошти інвесторів для фінансування будівництва помешкань, зокрема й спірної квартири АДРЕСА_5 , за майнові права на яку ОСОБА_1 сплатилаТОВ «ОСВ Практик» грошові кошти, визначені умовами договору, при цьому вказані майнові права позивача не визнає ЖБК «Захисник», а введення об`єкта будівництва в експлуатацію не відбулось у встановлені договором строки, суд першої інстанції правильно виходив із того, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання майнових прав на квартиру та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону, матеріалам справи та узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 лютого 2019 року у справі №761/32696/13-ц.

Додаткових умов, порядку та способу набуття майнових прав на вказані приміщення сторонами не узгоджувалось.

Також обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що вимоги позовної заяви щодо визнання за позивачем права на отримання в натурі об`єкта інвестування квартири за будівельним номером АДРЕСА_6 , не підлягають задоволенню, оскільки є достатнім та ефективним способом захисту визнання майнових прав за позивачем, що відповідає вимогам статті 16 ЦК України.

Окрім того, вимоги про визнання за позивачем права на отримання в натурі квартири є передчасними, оскільки право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, а будівництво житловоujбудинку АДРЕСА_2 не завершено.

Таким чином, позивач обрав правомірний та ефективний спосіб захисту своїх законних прав - визнання права, а формулювання резолютивної частини рішення суду першої інстанції не є зміною предмета позову чи виходом за межі позовних вимог.

Некоректне, з точки зору лінгвістики, формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо дослівного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (постанова Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 480/2365/16).

Щодо посилання ЖБК «Захисник» на пропуск строку позовної давності, то вказаним доводам надана належна оцінка судом першої інстанції, з якою погоджується колегія суддів.

Суд першої інстанції правильно вказав, що ОСОБА_1 дізналася про розірвання ЖБК «Захисник» договору генерального підряду на капітальне будівництво та анулювання майнових прав, зокрема і на квартиру АДРЕСА_5 , тобто про невизнання кооперативом його майнових прав у 2019 році.

Посилання ЖБК «Захисник» на невиконання генпідрядником своїх зобов`язань за договором генерального підряду на капітальне будівництво, саме по собі не є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , в діях якої, не вбачається недобросовісності при укладанні та виконанні договору купівлі-продажу майнових прав від 11 грудня 2014 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи та наявними у справі доказами, фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача Житлово-будівельного кооперативу «Захисник» - Лушкіна Петра Юрійовича - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник