ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 530/259/21

провадження № 61-12181св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватне підприємство «Агроекологія»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного підприємства «Агроекологія»на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області, у складі судді Синепол С. А., від 08 лютого 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду, у складі колегії суддів:

Бутенко С. Б., Обідіної О. І., Прядкіної О. В., від 14 серпня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Агроекологія» (далі - ПП «Агроекологія») про визнання неукладеним договору оренди, припинення права оренди та про повернення земельної ділянки.

2. Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що він є власником земельної ділянки, площею 4,5901 га, з кадастровим номером :00:035:0025, яка розташована на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області.

3. У 2001 році між ним та ПП «Агроекологія» був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 6 років.

4. У 2008 році він дізнався, що вказаний договір оренди земельної ділянки був продовжений ПП «Агроекологія», але самого договору чи додаткової угоди про продовження договору оренди землі йому надано не було і він вважав, що вказаний договір оренди його земельної ділянки на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, продовжено на той самий строк.

5. У 2014 році став цікавитись у ПП «Агроекологія» щодо можливості продовження договору оренди земельної ділянки та умов оренди, але відповіді не отримав, натомість у 2015 році зі слів власників інших земельних ділянок дізнався, що посадовці ПП «Агроекологія» займаються підробкою договорів оренди землі, підписуючи їх замість орендодавців.

6. Отримавши у 2015 році договір оренди належної йому земельної ділянки від 15 січня 2008 року та ознайомившись з його змістом, виявив, що вказаний договір укладено між ним та ПП «Агроекологія» на строк 25 років. Проте вказаного договору він не підписував та ніколи не підписав би на таких умовах.

7. З огляду на вказані обставини звернувся до поліції із заявою про підробку документів. В ході розслідування кримінального провадження

№ 0000318 від 09 серпня 2016 року за частиною першою статті 358 КК України було проведено почеркознавчу експертизу, висновком якої

№ 1577 від 01 вересня 2016 року підтверджено, що підпис орендодавця на договорі оренди землі від 15 січня 2008 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою невідомою особою.

8. Посилаючись на те, що ПП «Агроекологія» самовільно, без згоди власника займає належну йому ділянку, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати неукладеним договір оренди земельної ділянки, площею

4,5901 га, з кадастровим номером :00:035:0025, від 15 січня

2008 року та припинити право оренди ПП «Агроекологія» цієї земельної ділянки;

- зобов`язати ПП «Агроекологія» повернути ОСОБА_1 самовільно зайняту земельну ділянку.

Короткий зміст судових рішень

9. Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 08 лютого

2023 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 14 серпня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано ПП «Агроекологія» повернути ОСОБА_1 самовільно зайняту земельну ділянку, площею 4,5901 га, з кадастровим номером :00:035:0025, яка розташована на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

10. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що спірного договору оренди землі позивач не підписував, а тому такий договір не є укладеним та належним способом захисту прав позивача є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення.

11. Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 09 березня 2023 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 14 серпня 2023 року, відмовлено у задоволенні заяви ПП «Агроекологія» про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу в суді першої інстанції, оскільки під час розгляду справи в районному суді відповідач доказів понесених витрат на правничу допомогу адвоката не надавав та відповідних заяв про подання таких доказів після ухвалення рішення суду не заявляв.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

12. У касаційній скарзі представник ПП «Агроекологія» - адвокат Мельников Д. М. просить оскаржувані судові рішення в частині задоволення позову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

13. 14 серпня 2023 року представник ПП «Агроекологія» - адвокат Мельников Д. М. подав касаційну скаргу на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 08 лютого 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 серпня 2023 року у справі № 530/259/21.

14. Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які у жовтні 2023 року надійшли до Верховного Суду.

15. Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

16. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц, у постановах Верховного Суду від 01 лютого 2023 року у справі № 530/130/21, від 22 травня 2019 року

у справі № 234/3341/15-ц, від 16 лютого 2022 року у справі № 914/1954/20,

у постанові Верховного Суду України від 28 березня 2017 року у справі

№ 21-3855а16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

17. Наголошує, що фактичні дії позивача щодо отримання орендної плати, укладення додаткових угод до договору оренди землі переконливо доводять визнання ним укладення оспорюваного договору оренди. При цьому суди попередніх інстанцій належним чином не спростували обставини щодо виконання сторонами умов договору оренди земельної ділянки.

18. Вказує, що дії позивача, який особисто підписав велику кількість додаткових угод до договору оренди землі, заяв з вимогами про виплату орендної плати, які датовані щонайменше із 2013 року, не висував претензій щодо неотримання орендної плати, суперечать процесуальній поведінці з визнання договору недійсним/неукладеним, а тому є недобросовісними.

19. Вважає висновок експерта № 1577 від 01 вересня 2016 року неналежним доказом. Водночас зазначає, що судами попередніх інстанцій за клопотанням відповідача безпідставно не було призначено судову експертизу.

20. Стверджує, що суд першої інстанції, частково задовольнивши позовні вимоги, передчасно стягнув з відповідача 2 500 грн витрат на правничу допомогу.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов

Інші процесуальні звернення

21. 01 та 04 березня 2024 року до Верховного Суду надійшли додаткові пояснення представника ПП «Агроекологія» - адвоката Мельников Д. М., в яких заявник додатково звертає увагу на висновки, викладенні Верховним Судом у постановах від 10 січня 2024 року у справі № 390/964/21,

від 20 грудня 2023 року у справі № 172/313/21 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18.

22. 05 березня 2024 року до Верховного Суду надійшла заява представника ПП «Агроекологія» - адвоката Мельников Д. М. про стягнення судових витрат, до якої заявник долучив докази на підтвердження понесення відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн під час касаційного перегляду справи.

23. 14 березня 2024 року до Верховного Суду надійшла заява представника ПП «Агроекологія» - адвоката Мельников Д. М. про зупинення виконання рішення (або зупинення його дії), в якій заявник вказує на необхідність зупинення дії судових рішень з огляду на те, що виведення земельної ділянки з органічного виробництва відповідача спричинить негативні наслідки для спірної земельної ділянки. До заяви долучено докази звернення позивача до органів виконавчої служби з приводу примусового виконання рішення суду першої інстанції.

24. У квітні 2024 року до Верховного Суду надійшли письмові пояснення представника ПП «Агроекологія» - адвоката Мельников Д. М., в яких він повторно звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові

від 01 лютого 2023 року у справі № 530/130/21.

Обставини справи, встановлені судами

25. ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 4,5901 га, з кадастровим номером :00:035:0025, яка розташована на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

26. 20 грудня 2001 року між ОСОБА_1 та ПП «Агроекологія» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 6 років. Договір зареєстрований Ставківською сільською радою Зіньківського району Полтавської області 10 січня 2001 року за № 13.

27. Згідно з договором від 15 січня 2008 року, який зареєстрований у Зіньківському районному відділі Полтавської РФ ДП «Центру ДЗК при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11 лютого 2009 року за № 42, орендодавець ОСОБА_1 передав спірну земельну ділянку в оренду ПП «Агроекологія» строком на

25 років зі сплатою орендної плати у розмірі 2,2% від нормативної грошової оцінки землі.

28. Висновком експерта Полтавського НДЕКЦ № 1577 від 01 вересня

2016 року у кримінальному провадженні № 0000318 від 09 серпня 2016 року встановлено, що підпис у графі «Орендодавець», на зворотній стороні 2-го аркуша договору оренди землі від 15 січня 2008 року на ім`я орендодавця ОСОБА_1 , виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

29. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

30. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

31. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

32. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

33. Згідно із частинами першою та четвертою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

34. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

35. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

36. Статтею 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

37. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

38. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627).

39. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638

ЦК України).

40. За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній момент укладення оспорюваного правочину) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

41. Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

42. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

43. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

44. Велика Палата Верховного Суду у пунктах 6.21-6.24 постанови

від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц зазначила про таке:

45. «У випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

46. Законодавець за загальним правилом, викладеним у статті 218

ЦК України, не передбачає наслідків у виді недійсності правочину у разі недотримання вимог щодо письмової форми правочину, встановлюючи водночас коло доказів, якими одна із сторін може заперечувати факт вчинення правочину або окремих його частин (письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису, інші докази, крім свідчень свідків).

47. За змістом статей 76, 102 ЦПК України висновок експерта є доказом обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань, тож на його підставі особа може заперечувати факт вчинення правочину.

48. Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його суттєвих умов, передбачених законодавством».

49. У розглядуваній справі ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, вказав, що у 2015 році отримав договір оренди належної йому земельної ділянки від 15 січня 2008 року та ознайомившись з його змістом довідався, що вказаний договір укладений між ним та ПП «Агроекологія» на строк 25 років, проте вказаного договору він не підписував та ніколи не підписав би на таких умовах.

50. ПП «Агроекологія», заперечуючи проти задоволення позовних вимог, серед іншого надало на підтвердження обставин виконання сторонами умов договору оренди земельної ділянки від 15 січня 2008 року, зокрема заяви позивача про виплату орендної плати, угоди щодо умов сплати орендної плати за орендовану земельну ділянку за 2013-2015 роки, відомості на видачу в рахунок орендної плати від 2010-2011, 2014, 2016 роки.

51. Суд першої інстанцій, вирішуючи спір по суті, виходив з того, що ОСОБА_1 спірного договору оренди землі не підписував, а тому такий договір не є укладеним та належним способом захисту прав позивача є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

52. Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, додатково вказав на необґрунтованість доводів ПП «Агроекологія» щодо суперечливої поведінки ОСОБА_1 , яким приймалось виконання орендарем умов договору оренди землі, зазначивши, що позивач зважав на переважне право орендаря на продовження договору оренди земельної ділянки від 20 грудня 2001 року, на тих самих умовах і на той самий строк.

53. Однак при цьому ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом не було враховано, що договором оренди земельної ділянки від 20 грудня

2001 року, яким погоджено строк оренди - 6 років, визначено, що орендна плата проводиться зерном пропорційно структурі валового збору культур по господарству (пункт 2.2 договору оренди).

54. Тоді як за умовами пункту 9 договору оренди земельної ділянки

від 15 січня 2008 року орендна плата вноситься орендарем у будь-якій формі (грошовій, натуральній або відробітковій).

55. Судами досліджені надані ПП «Агроекологія» докази про те, що позивач за його заявами отримував орендну плату з 2010 по 2016 роки у різних формах, зокрема у грошовій, що не було передбачено умовами договору оренди землі від 20 грудня 2001 року.

56. Наведене підтверджує обізнаність ОСОБА_1 про наявність договору оренди землі від 15 січня 2008 року та його умови, якими погоджено, зокрема й інша форма та порядок сплати орендної плати.

57. Крім того, з наданих ПП «Агроекологія» відомостей на видачу в рахунок орендної плати, неодноразово підписаних позивачем, вбачається, що в них вказано строк дії договору оренди землі до 15 січня 2033 року.

58. Отже за встановлених у розглядуваній справі обставин, між сторонами виникли та тривалий час існували правовідносини на підставі договору оренди землі від 15 січня 2008 року, а висновки судів першої та апеляційної інстанцій про неукладеність між сторонами вказаного договору на тих умовах, які ним визначені, та, як наслідок, наявність підстав для зобов`язання відповідача повернути спірну земельну ділянку є помилковими.

59. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 01 лютого 2023 року у подібній справі № 530/130/21.

60. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

61. За змістом статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, що це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважаються неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

62. Враховуючи наведене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог та розподілу судових витрат підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

63. Щодо інших доводів касаційної скарги, то Верховний Суд не встановив необхідності надавати відповіді на них, адже за наявності підстав для скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового рішення у справі, інші доводи касаційної скарги не впливають на правовий результат вирішення спору.

64. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Також потрібно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на приписи законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Тож питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

65. Резюмуючи, Верховний Суд встановив існування достатніх правових підстав для скасування оскаржуваних рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду у зв`язку з неправильним застосуванням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права до спірних правовідносин за встановлених фактичних обставин справи.

66. Клопотання ПП «Агроекологія» про зупинення виконання рішення (або зупинення його дії) не підлягає задоволенню оскільки, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог скасовані.

67. Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 08 лютого 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а саме: визнання неукладеним договору оренди та припинення права оренди відповідача, в апеляційному порядку не переглядалося і в касаційному порядку не оскаржується, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України справа в цій частині касаційним судом не переглядається.

68. За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

69. Згідно положень частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

70. Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

71. На підтвердження витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу під час касаційного перегляду справи, адвокат Мельников Д. О. надав довіреність від 12 січня 2023 року, договір про правничу допомогу

від 10 серпня 2020 року, додаткову угоду від 14 серпня 2023 року до вказаного договору.

72. З додаткової угоди вбачається, що вартість надання правничої допомоги в суді касаційної інстанції складає 30 000 грн, незалежно від обсягу виконання з представництва.

73. Попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України (див. постанови Верховного Суду

від 25 січня 2023 року у справі № 127/2055/20, від 28 лютого 2024 року у справі № 639/5325/21).

74. Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що відшкодування на користь ПП «Агроекологія» підлягають витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн, понесені під час касаційного перегляду справи.

75. Враховуючи зазначене, судові витрати у виді судового збору, сплаченого ПП «Агроекологія» за подання апеляційної скарги в розмірі

1 362 грн і касаційної скарги в розмірі 1 816 грн та витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із касаційним переглядом справи в розмірі

5 000 грн підлягають стягненню на користь ПП «Агроекологія»з

ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 137, 141, 400, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу приватного підприємства «Агроекологія» задовольнити.

2. Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 08 лютого 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 серпня

2023 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання приватного підприємства «Агроекологія» повернути самовільно зайняту земельну ділянку та розподілу судових витрат, ухваливши в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного підприємства «Агроекологія» 3 178 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної і касаційної скарг, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, понесені під час касаційного перегляду справи.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович