1Справа № 335/4558/23 2/335/111/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Макарова В.О., за участю секретаря судового засідання Філатової О.О., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Коршун В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії,

ВСТАНОВИВ:

29.05.2023 року Концерн «Міські теплові мережі», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії. У позові зазначено, що за період з 01.11.2021 року по 28.02.2023 року Концерн «Міські теплові мережі» надав житлово-комунальні послуги в нежитлове приміщення № 1, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , споживач оплату послуг не здійснював, у зв`язку з чим утворилася загальна заборгованість на суму 51 929,63 грн. Відповідач у добровільному порядку заборгованість не погашає, тому позивач просить суд стягнути з неї суму заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за вказаний період та судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2684,00 грн.

Ухвалою суду від 02.06.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

24.07.2023 року від відповідача ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Коршун В.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив наступне.

В приміщені № 1 (підвал) по АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 14.02.2013 року по теперішній час, повністю відсутні опалювальні прилади, що працюють від пари та гарячої води. Приміщення обладнане індивідуальною системою опалення - електричними конвекторами. Розрахунок теплового навантаження на приміщення та розташування стояків трубопроводів будинкової системи опалення, призначених для транзиту через приміщення відповідача теплоносія (пари та гарячої води), були погоджені Концерном МТМ в 2011 році з минулим власником приміщення (до придбання його відповідачем в 2013 році), згідно проекту ліцензійної організації ПП «Южпроект». Також, відповідач не вчиняв дій направлених на відключення від системи централізованого опалення, оскільки вважає, що неможливо відключити від централізованої системи опалення вже відключене від такої системи приміщення. А наявність у відповідача права власності на вказане приміщення не породжує правових підстав для нарахування оплати за послуги з теплопостачання, які нею не отримувалися, що прямо суперечить вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII, а також вищезазначеним вимогам сталої практики Верховного суду з цього питання.

Згідно Додатку № 2 до Договору та Акту обстеження системи теплозабезпечення ( а.с. 81) в приміщенні відповідача, складеного технічним інспектором Концерну МТМ Бодня Н.І. від 25.03.2013 року, вбачається, що приміщення приєднано до мережі теплопостачальної організації не безпосередньо, а через мережі інших споживачів - балансоутримувача мереж МКП «Основаніє», в ньому повністю відсутні опалювальні прилади, наявні ізольовані та скриті стояки будинкової системи опалення, призначені для транзиту оборотного теплоносія, які не можуть бути використані відповідачем для опалення чи гарячого водопостачання.

Водночас, у споживачів, що не має приладів комерційного обліку, обсяг теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі. ОСОБА_2 протягом 2013-2021 років оплачувала вартість транзиту теплоносія по стоякам будинкової системи опалення, що розрахована за договором від 01.03.2013 року № 203551, в повному обсязі, відповідно до актів та виставлених теплопостачальною організацією щомісяця рахунків, заборгованості не має. Починаючи з дати укладання вказаного договору й дотеперішнього часу, жодного разу позивач не звертався до відповідача з пропозиціями щодо перерахунку теплового навантаження та умов транзиту теплоносія, зміни чи припинення відповідних правовідносин.

02.10.2021 року Концерн «Міські теплові мережі» оприлюднив на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування Запорізької міської ради та на власному офіційному веб-сайті індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання.

Таким чином, типовий індивідуальний договір № 72219431 між Концерном «МТМ» та ОСОБА_2 , про існування якого відповідач дізналася з тексту ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2023 року у даній цивільній справі, є укладеним з 01.11.2021 року, зокрема, через відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування позивачем відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. В свою чергу, договір від 01.03.2013 року № 203551 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, раніше укладений між сторонами, втратив чинність з 01.11.2021 року.

Пунктом 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 року визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі їх відсутності пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики № 315.

Водночас, відповідач погоджується з необхідністю здійснення розрахунків за Методикою № 315, проте, розрахунки Концерну «Міські теплові мережі» наведені в позовній заяві та представлених суду рахунках без дат, печатки та підпису уповноважених осіб, без доказів їх направлення та отримання відповідачем, с хибними, такими, що здійснені всупереч встановленим нею вимогам.

А отже, відповідач вважає, що позивач помилково здійснив розрахунки обсягу за нормативами споживання теплової енергії на опалення (глава ІІ та ІІІ Методики), а повинен був здійснити за нормативами втрат теплової енергії забезпечення функціонування внутрішньо-будинкової системи опалення (глава V Методики), яка передбачає інші вихідні дані для розрахунків, інші формули та відповідно й інший результат.

Разом з цим, він зазначив, що матеріали справи не містять жодного Акту прийняття-передачі теплової енергії між сторонами та не додано належного розрахунку заборгованості.

Також позивачем до кожного (щомісячного) рахунку наданих до позовної абонентське обслуговування (послуга постачання теплової енергії), яка у період з листопада 2021 року по вересень 2021 року визначена в сумі 15,00 гривень, а з жовтня 2022 року по лютий 2023 року в сумі 20,00 гривень, проте, жодним чинним нормативно-правовим актом з теплопостачання в Україні це не передбачено, оскільки відшкодування всіх витрат виконавця (пов`язаних з наданням відповідної послуги) вже включені до умовно-постійної частини тарифу (абонентське обслуговування). Отже, вважає, що включення Концерном МТМ до рахунків споживачів додаткових сум та витрат, не передбачених Порядком та Законом України «Про житлово-комунальні послуги», є безпідставним та надмірним (по факту подвійним) стягненням за одну надану послугу, що безумовно є необгрунтованим та незаконним, дією, якій має бути надана відповідна правова оцінка.

Таким чином він вважає, що позивач допустив помилку при визначенні змісту правовідносин, що виникли між сторонами за індивідуальним типовим договором № 72219431, Законом України «Про теплопостачання» допустив помилку при визначенні обсягу спожитої теплової енергії - за Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року № 315, Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 року, Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», допустив помилку при формуванні тарифу за Порядком формування тарифів на теплову енергію її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води», затвердженого постановою КМУ від 01.06.2011 року № 869, а також допустив численні помилки при здійсненні розрахунків, які проводились безпідставно, необгрунтовано та поверхнево, згідно показів будинкового вузла обліку, який належним чином не повірений та не прийнятий в експлуатацію, пропорційно площі квартир та всіх нежитлових приміщень всього будинку, в незалежності від їх категорії (типу), які розташовані в будинку як на третьому поверсі так і в підвальному приміщенні, з хибним визначенням їх площ, без врахування спожитого обсягу теплової енергії на опалення, обсягу витрат теплової енергії на функціонування внутрішньо-будинкової системи обсягу теплової енергії на задоволення загально-будинкових потреб, коригуючих коефіцієнтів, без врахування витрат на доставку теплоносія неізольованими трубопроводами (та ізольованими окремо), та інших параметрів, що є безумовною підставою та вихідними даними для правильного нарахування такої заборгованості та правильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просив суд, відмовити Концерну «Міські теплові мережі» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

28.07.2023 року від представника позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якому вона зазначила наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово комунальні послуги», у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

02.10.2021 року Концерн «Міські теплові мережі» оприлюднив на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування Запорізької міської ради та на власному веб-сайті індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання.

Крім того ч. 6 ст. 633 Цивільного кодексу України передбачено, що умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору є нікчемними.

Враховуючи вищевикладене, договір купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді, надання послуги централізованого постачання гарячої води № 203551 від 01.03.2013 року с таким, що втратив чинність з підстав прямо зазначених в законі.

Всупереч приписам Закону, співвласники багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 в місячний термін не визначились з моделлю організації договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування позивачем відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води - публічний договір № 72219431 є укладеним з 01.11.2021 року.

Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень, які є невід`ємною частиною житлового будинку. За рахунок теплопровідності, випромінювання і конвекції теплова енергія, що подається в житловий будинок через приєднану мережу розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводи, стояки, підводки тощо). Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях. При цьому, відсутність окремих елементів системи опалення не означає відсутність споживання послуг централізованого опалення не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення.

Методикою визначено, що в будинку/будівлі вирізняється 4 типи приміщень: опалюване приміщення, приміщення з індивідуальним опаленням, окремі приміщення з транзитними мережами опалення, приміщення з комбінованою системою опалення.

Для всіх типів приміщень крім опалювального у Методиці визначені певна сукупність документі та ознак за якими можливо їх визначити.

Допоміжні приміщення та місця загального користування не можуть бути у приватній власності одно зі співвласників багатоквартирного будинку/будівлі.

Опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря.

Тобто, у випадку якщо приміщення споживача не підпадає під ознаки приміщення з індивідуальним опаленням, окремого приміщення з транзитними мережами опалення, приміщення з комбінованою системою опалення та не є допоміжним приміщенням чи місцями загального користування таке приміщення є опалювальним.

А отже, приміщення, яке є у власності відповідача відноситься до опалювального приміщення.

Крім того, щоб вважати приміщення відповідача відокремленим від загальної системи теплопостачання будинку необхідно дотримуватись Наказу № 169 від 26.07.2019 року Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, згідно якого передбачено процедуру відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків (далі - споживачі) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

В силу виконання приписів чинного законодавства, відповідачем не було надано суду: рішення комісії щодо відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та/або ГВП; копію рішення органу місцевого самоврядування щодо відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та/або ГВП; розроблений проект відключення будівлі від ЦО та/або ГВП, який має відповідати вимогам чинних державних будівельних норм та правил, і проект системи індивідуального чи автономного теплопостачання будівлі, який розробляється з урахуванням схеми теплопостачання населеного пункту та має відповідати вимогам чинних державних будівельних норм та правил; акт про відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від зовнішніх інженерних мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання)/постачання гарячої води.

Актом обстеження централізованого опалення системи теплоспоживання від 25.03.2013 року не зафіксовано відокремлення (відключення) приміщення від системи централізованого опалення та встановлення автономного опалення у вигляді - електричних конвекторів.

Водночас, відповідачем не надані належні докази встановлення автономної системи опалення, чи доказів належності приміщення до приміщень з комбінованою системою опалення, чи приміщень з транзитними мережами опалення.

Житловий будинок АДРЕСА_1 оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії, відповідно обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається за показаннями вузла комерційного обліку.

Обсяги спожитої у будинку теплової енергії на загально-будинкові потреби (опалення: місць загального користування та функціонування внутрішньо будинкової системи опалення) житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 визначалась як частка 12% від загальних обсягів споживання теплової енергії в розрахунковому періоді. Функціонування - 8 % від обсягу теплової енергії, спожитої в будівлі в січні місяці, попереднього опалювального періоду.

З метою здійснення нарахувань розміру спожитої послуги з постачання теплової енергії по об`єкту нерухомості Позивачем брались вихідні дані з Договору купівлі-продажу від 14.02.2013 року. Згідно договору купівлі-продажу, площа приміщення Відповідача складає - 72,1 квадратних метрів.

Разом з цим, в матеріалах справи, - в рахунках також зазначена опалювальна площа в розмірі - 72,1 квадратний метр.

Згідно п. 10 Методики № 315, базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є опалювана площа приміщень, зазначена у договорі про надання послуги з постачання теплової енергії.

Пунктом 13 Правил № 830, у разі зміни права власності або користування приміщенням багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни.

Також, представником відповідача не було надано, на підтвердження власних слів правовстановлюючі документи, які підтверджували набуття права власності ОСОБА_2 нежитлового приміщення № 1 площею 70,3 квадратних метрів.

Тому, з підстав відсутності розбіжностей щодо площі приміщення № 1, а також за відсутності інформування споживачем стосовно відомостей про зміну опалюваної площі позивачем було здійснено нарахування на площу 72, 1 квадратний метр.

Позивачем було розміщено на власному сайті інформацію по кожному будинку відносно: температурного графіку, опалювальну площу будинку, теплове навантаження на будинок, тиск теплоносія, дані щодо індивідуального теплового пункту; інформацію щодо приладів обліку.

Але, всупереч вищевикладеному, відповідач свідомо не скористався свої правом наданим чинним законодавством, не відстежував та фіксував покази вузлів комерційного обліку.

В той же час, позивачем були сформовані та надані суду та сторонам по справі рахунки за надані послуги за спірний період згідно яких зафіксовано кінцеві та поточні покази комерційного обсяг наданої послуги. та розподільчого приладів обліку по кожному місяцю. Дані покази підтверджують факт надання та обсяг наданої послуги.

Беззаперечним та основним є той факт, що приміщення відповідача знаходиться у житловому будинку. А значить, можна дійти висновків, що:

- об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень, які є невід`ємною частиною житлового будинку;

- всі комунікаційні мережі житлового будинку складають загальну внутрішню систему;

- приміщення (житлові/нежитлові) будинку допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання; забезпечуються тепловою енергією;

- в усіх приміщеннях житлового будинку забезпечується нормативна температура повітря;

Тому, вище перелічені докази підтверджують факт та обсяги наданих послуг. З боку позивача було надано суду та стороні по справі вичерпний перелік доказів відносно нарахувань.

В силу виконання Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21 серпня 2019 року, № 830 позивачем формуються рахунки на оплату спожитої послуги та надаються споживачу на безоплатній основі щомісяця відповідно до статті 8 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання".

Виставлені рахунки відповідачу відповідають вимогам п. п. 1, 2, 3, 4, 5, 8 ч. 3 ст. 8 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", а саме: містять найменування та платіжні реквізити виконавця комунальної послуги; адресну інформацію, найменування або прізвище, ім`я та по батькові споживача, або абонентський номер споживача, визначений договором про надання комунальної послуги, який дає згоду ідентифікувати споживача виконавцю або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг; період, за який здійснюється нарахування; загальну суму до сплати; поле для внесення споживачем показань вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії (якщо згідно із законом або договором такі показання знімає споживач); стан розрахунків споживачем за спожиту комунальну послугу, у тому числі заборгованість з оплати послуги (у разі її наявності), періоди, в яких виникла така заборгованість, відомості про обчислення її розміру, пільги/субсидії (у разі їх надання/призначення).

Тобто, форма та вимоги до рахунків несуть в собі вичерпний перелік за для встановлення та розуміння повноти інформації відносно нарахувань за надану послугу.

Відповідно до умов укладених договорів плата виконавцю складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування.

Плата за абонентське обслуговування включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води. Концерном «Міські теплові мережі» абонентська плата розрахована відповідно до річних планових витрат на зазначені функції та не залежить від обсягів спожитих послуг.

Відповідно до вищевикладених заперечень, представник позивача вважає, що з боку позивача було надано суду та сторонам по справі вичерпний перелік доказів відносно нарахувань. В свою чергу, при наявності всіх вихідних даних. Водночас, відповідачем на підтвердження власних позицій, не було надано контррозрахунку, належних доказів в противагу твердженням позивача. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити позовні вимоги.

03.08.2023 року від відповідача ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Коршун В.В., надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому він зазначив наступне.

Приміщення відповідача відповідає законодавчо визначеному терміну «окремі приміщення з транзитними мережами опалення», що міститься у абзаці 9 пункту 2 розділу І Методики № 315, це окремі приміщення у будівлі / будинку, через які проходять ділянки транзитних трубопроводів опалення та відсутні опалювальні прилади відповідно до проекту будівлі / будинку, та які перебувають у власності або користуванні різних споживачів послуги з постачання теплової енергії.

Відповідно до абзацу 8 пункту 9 розділу І Методики № 315, обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) це втрати теплової енергії у трубопроводах та в обладнанні внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, у тому числі в індивідуальному тепловому пункті.

Таким чином, всі доводи та розрахунки позивача викладені у позовній заяві від 27.04.2023 року № б/н до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 року по 28.02.2023 рік в сумі 51 929,63 грн. та відповіді на відзив відповідача від 28.07.2023 року є хибними, такими що здійснені помилково за іншим розділом Методики № 315 та всупереч Закону України «Про теплопостачання».

Наслідком таких розрахунків є помилкове тлумачення позивачем не лише підстав для нарахування обсягу теплової енергії за Методикою № 315, але й хибне тлумачення індивідуального договору № 72219431.

Також, представником відповідача адвокатом Коршун В.В. направлений адвокатський запит до балансоутримувача будинку та мереж МКП «Основаніс» з вимогою про надання наявної у нього підтвердженої інформації та даних, необхідних для здійснення контррозрахунків. Станом на дату подання даних заперечень, відповідна інформація відповідачем не отримана, що об`єктивно унеможливлює здійснення ним належного контррозрахунку.

Разом з цим, представник відповідача зазначив, що матеріали справи не містять жодного Акту приймання-передачі теплової енергії між сторонами. Та всі без виключення надані до позовної заяви позивачем рахунки на оплату послуг зі споживання теплової енергії за договором № 72219431 не містять печатки та підпису уповноважених осіб теплопостачальної організації. Площа будівлі у розмірі 1496,88 квадратних метрів зазначена позивачем не підтверджена жодними доказами.

Відповідач звертає увагу суду на той факт, що жоден з Актів зняття показань із загальнобудинкового лічильника на початку опалювального сезону (на 2021, 2022, 2023 роки) до матеріалів справи також не доданий. На його думку, за відсутності письмових первинних документів, показники наведені у розрахунках, вказані надумано та безпідставно.

За таких обставин, представник відповідача просив суд, відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , заявлені позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував у задоволені позовних вимог, підтримав доводи викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях.

Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов КП «Водоканал» підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Основною метою діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.

Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

У постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Згідно із приписами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Як зазначає позивач в позовній заяві, з 01.11.2021 року між позивачем та відповідачами укладений Типовий індивідуальний договір № 72219431 про надання послуг з постачання теплової енергії.

Відповідно до ч. 5. ст. 13 Закону, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

У відповідності до п. 18 діючих Правил, надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальні споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Разом з цим, доказів ненадання виконавцем або припинення надання вказаних послуг позивачем суду не надано. Також доводи відповідача щодо не отримання послуг з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення № 1, не спростовано належними доказами.

Згідно вимог ст. ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї в ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За відомостями начальника відділу реєстрації фізичних осіб по Комунарському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Кулініч Н., які надійшли до суду 31.05.2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 31.08.2000 року по теперішній час.

Матеріали справи свідчать, що предметом позову у даній справі є зобов`язання, які надавались у нежитлове приміщення № 1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 є власником вказаного нежитлового приміщення з 14.02.2013 року, що підтверджується Договором купівлі-продажу.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг за вище вказаною адресою та користувався послугами позивача, а тому навіть при відсутності письмового договору на її ім`я та при фактичному отриманні послуг вона повинна проводити оплату за спожиті житлово-комунальні послуги.

Згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 67 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 68 ЖК України, споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житлово-комунальні послуги. Плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського фонду вносяться щомісячно.

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що позивач виконував свій обов`язок по наданню послуг, такі послуги ним надавались, відповідач ними користувалася, а тому виходячи із вищенаведених вимог законодавства відповідач була зобов`язана своєчасно вносити плату за надані комунальні послуги.

Відповідачем за період з 01.11.2021 року по 28.02.2023 рік оплата за надані послуги не здійснювалася, а тому сума непогашеної заборгованості за вказаний період склала 51 929,63 грн., що підтверджується доданим до позову розрахунком. Зазначений розрахунок заборгованості не був спростований відповідачем у встановленому процесуальним законом порядку з урахуванням принципу змагальності.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачам надавався строк на надання до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову, але відзив до суду не надходив. Відповідачами не спростовано наданий Концерном «МТМ» розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст. ст. 12,13 ЦПК України.

Отже, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, який відповідачем не оспорений, суд визнає його правильним, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку.

Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що сума боргу у розмірі 51 929,63 гривень, підлягає стягненню з відповідача повністю, оскільки при вирішенні спору по суті суд враховує вимоги ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про можливість задоволення позову у повному обсязі.

Крім того, у відповідності зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подачі позову до суду судовий збір у загальній сумі 2684,00 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5,12, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268,274, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, , поточний рахунок НОМЕР_2 у Філії АТ «Укрексімбанк» у м. Києві, МФО банку 322313) заборгованість за надану послугу з постачання теплової енергії, яка утворилась за період 01.11.2021 року по 28.02.2023 року, у сумі 51 929,63 грн. (п`ятдесят одна тисяча дев`ятсот двадцять дев`ять гривень шістдесят три копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, , р/р НОМЕР_3 в ПАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478) судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 25.01.2024 року

Суддя В.О. Макаров