Провадження № 2/201/1270/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого - судді Ткаченко Н.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 про стягнення регламентної виплати по відшкодуванню шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

27.09.2023р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до М(Т)СБУ, ОСОБА_2 про стягнення регламентної виплати по відшкодуванню шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та відшкодування моральної шкоди (а.с. №4-7).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 04.10.2023р. позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі, призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (а.с.№94).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача адвокат Добринь Я.О. (діє на підставі ордеру серії АЕ №1190915 від 04.04.2023р. - а.с. № 135) зазначив, що 13.07.2022р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «MERCEDES BENS», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та мопеда марки «YAMAXA», д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_1 тілесні ушкодження. Дорожньо-транспортна пригода сталася у зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_2 п. 10.1 ПДР України, а саме, останній, виконуючи поворот ліворуч, перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого скоїв зіткнення з мопедом. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.05.2023р. у справі №201/6423/22 ОСОБА_2 визнано винним у порушенні ст. 124 КУпАП та провадження по справі закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Відповідно до висновку оцінювача № 115/03-23, вартість матеріального збитку завданого власнику мопеда марки «YAMAXA GEAR», д/н НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП становить 16 596 грн. 30 коп. При цьому, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля MERCEDES BENS, д/н НОМЕР_1 , на момент скоєння ДТП застрахована не була, у зв`язку з чим у червні 2023р. Моторно (транспортне) страхове бюро України здійснило регламентну виплату у розмірі 4 452 грн. 88 коп. Таким чином, з Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягає стягненню недоплачена регламентна виплата у розмірі 12 143 грн. 42 коп. (16 596,30 грн. 4 452,88 грн.) та витрати на проведення висновку № 115/03-23 у розмірі 4 000 грн. Крім того, представник позивача зазначив, що 11.08.2022р. позивач самостійно звернувся із заявою до КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичних експертиз» ДОР про визначення ступені отриманих тілесних ушкоджень. Відповідно до висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 2060 внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, які завдали йому значних душевних переживань та страждань. Враховуючи ступінь вини ОСОБА_2 , характер вчиненого діяння та заподіяння шкоди у вигляді не відновлення стану здоров`я, яке існувало до спричинення тілесних ушкоджені, представник позивача вважав розумним, виваженим та справедливим визначити суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. Відповідно до ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Сума страхової виплати за шкоду, яка підтверджена квитанціями та саме яку повинна сплатити потерпілому страхова компанія складає 829 грн. 81 коп. - 5% від 16 596 грн.30 коп., яка не є достатньою для повного відшкодування моральної шкоди. Однак, відповідач ОСОБА_2 добровільно компенсувати моральну шкоду відмовляється. Таким чином, спричинена позивачу моральна шкода, яку він просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 становить 99 170 грн. 10 коп.(100 000 грн. 829,81 грн.). Представник позивача просив задовольнити позов та стягнути з М(Т)СБУ на користь позивача регламентну виплату по відшкодуванню шкоди, яка була спричинена внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 12 143 грн. 42 коп. та витрати по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ у розмірі 4 000 грн., а з ОСОБА_2 стягнути моральну шкоду спричинену в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 99 170грн.19коп., а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000 грн. та 602грн. 98коп. судового збору з кожного (а.с. №136-138).

31.10.2023р. в порядку ст. 178 ЦПК України до суду від представника відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України Гусєва П.В. (діє за довіреністю від 06.12.2023р. а.с. № 104) надійшов відзив на позовну заяву, по тексту якого останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, оскільки у даному випадку в дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 13.07.2022р., за участю транспортного засобу «MERCEDES BENS», д/н НОМЕР_1 , та транспортного засобу «YAMAXA», д/н НОМЕР_2 , відповідальність має нести винна в дорожньо-транспортній пригоді особа. Власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до М(Т)СБУ з повідомленням про настання страхового випадку. Після отримання повідомлення про настання ДТП та заяви про виплату страхового відшкодування М(Т)СБУ було направлено на огляд аварійного комісара, після погодження дати та часу проведення огляду аварійним комісаром було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, за результатами якого складено висновок експерта, за яким вартість матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу становить 4 663 грн.59коп. без ПДВ. Отже, М(Т)СБУ на рахунок потерпілої особи було здійснено регламентну виплату у розмірі 4 452 грн.88коп. на підставі звіту, проведеного аварійним комісаром. Також, зазначив, що потерпіла особа отримує право на самостійний вибір оцінювача тільки у разі, якщо представник М(Т)СБУ не з`явився у необхідний строк для визначення розміру шкоди. Тому представник відповідача вважав, що позивачем було порушено порядок визначення розміру шкоди, а наданий висновок є доказом, який отримано з порушенням порядку, передбаченого законом. Отже, вважав, що у задоволенні позову слід відмовити, а також стягнути з позивача судові витрати, які планує понести М(Т)СБУ у зв`язку з розглядом справи у розмірі 2 000 грн. (а.с. №99-103).

Відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом у відповідності до положень ст. 178 ЦПК України подати суду відзив на позов. Копія позовної заяви та ухвала судді Ткаченко Н.В. від 04.10.2023р. про відкриття провадження по справі надсилалась відповідачу на адресу його місця проживання. Проте, конверти повернулись до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. №98).

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі не надання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, надавши оцінку змісту заперечень проти позову представника М(Т)СБУ, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

13.07.2022р. о 11 годині 00 хвилин у м. Дніпро в районі будинку №37 по вул. Запорізьке шосе, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «MERCEDES BENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та мопеда марки «YAMAXA GEAR», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено мопед марки «YAMAXA GEAR», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 (а.с. № 8).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.05.2023р. у справі №201/6423/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадення по справі закрито, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. №85-87).

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, постановою у справі про адміністративне правопорушення встановлено, що відповідач здійснив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої був пошкоджений транспортний засіб мопед марки «YAMAXA», модель «GEAR», 2005р. випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належав позивачу на праві приватної власності.

Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 115/03-23 оцінювача ОСОБА_3 від 13.07.2022р., вартість матеріального збитку завданого власнику мопеда марки «YAMAXA GEAR», д/н НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП становить 16 596 грн. 30 коп.(а.с. №14-25).

За вказане експертне дослідження позивач сплатив 4 000 грн.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «MERCEDES BENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , не була застрахована, у зв`язку з чим ОСОБА_1 02.05.2023р. звернувся до М(Т)СБУ із заявою про страхове відшкодування, в якій просив відшкодувати шкоду, заподіяну транспортному засобу мопеда марки «YAMAXA GEAR», д/н НОМЕР_2 .

Після отримання повідомлення про настання ДТП та заяви про виплату страхового відшкодування М(Т)СБУ було направлено на огляд аварійного комісара, після погодження дати та часу проведення огляду аварійним комісаром було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, за результатами якого складено висновок експерта від 26.06.2023р. №158С23, за яким вартість матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу становить 4 663грн.59коп. без ПДВ. (а.с. №115-121).

Листом б/н та дати М(Т)СБУ повідомило представника позивача про прийняте рішення про виплату відшкодування шкоди у розмірі 4 452 грн.88коп. (а.с. № 11).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (абз. 2 ст. 1192 ЦК України).

Згідно із ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п.п. а, г п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», М(Т)СБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогампункту 1.7статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі, а також особами, на яких поширюється діяпункту 13.1статті 13 цього Закону.

Відповідно до абз. 2 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, М(Т)СБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно п.п. 34.2, 34.3, 34.4 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - М(Т)СБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - М(Т)СБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - М(Т)СБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та М(Т)СБУ залучаються їх працівники. Страховиком, М(Т)СБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.

Згідно п.п. 36.1, 36.2 cт. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбаченихстаттею 41цього Закону, - М(Т)СБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбаченихстаттею 41цього Закону, - М(Т)СБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Відповідачем М(Т)СБУ здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі вартості матеріальних збитків, завданих внаслідок нанесених пошкоджень мопеду марки «YAMAXA», модель «GEAR», 2005р. випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , в ДТП, за вирахуванням ПДВ у розмірі 4 452 грн. 88 коп., згідно виготовленого ним звіту №158С23.

З огляду на п. 36.2 cт. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстави для стягнення з відповідача М(Т)СБУ визначеного податку на додану вартість відсутні, оскільки страхове відшкодування було здійснено на рахунок безпосередньо позивача та жодних доказів підтвердження факту оплати проведеного ремонту, в тому числі платником ПДВ, позивачем суду не надано, що також відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 13.05.2019р., справа № 522/538/17.

Оскільки матеріалами справи підтверджено дотримання М(Т)СБУ вимог п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та представником М(Т)СБУ було оглянуто пошкоджений мопед для визначення розміру завданих збитків, відмови М(Т)СБУ у визначенні розміру завданих збитків позивачем не доведено, відповідно у позивача були відсутні передбачені законом підстави для самостійного обрання експерта для визначення розміру шкоди, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача М(Т)СБУ суми 12 143 грн. 42 коп. (16 596,30 грн. 4 452,88 грн.), яка становить різницю між розміром завданих збитків, визначених самостійно позивачем, та розміром завданих збитків, визначених М(Т)СБУ в порядку, встановленому законом, а також витрат за проведення висновку № 115/03-23 у розмірі 4 000 грн., а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині позовних вимог до М(Т)СБУ задоволенню не підлягають.

Підстав для застосування судом наданого представником позивача експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №115/03-23 оцінювача ОСОБА_3 від 13.07.2022р., суд не вбачає, оскільки страховиком, а в даному випадку М(Т)СБУ, в передбаченому законом порядку встановлено розмір завданого збитку, а тому у позивача були відсутні передбачені законом підстави для самостійного обрання експерта для визначення розміру шкоди.

Водночас, суд звертає увагу, що системний аналіз п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 22, абзацу 3 п. 3 ч. 1 ст. 988, ст. ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003р. №142/5/2092, зареєстрованій у Міністерстві юстиції України 24.11.2003р. за № 1074/8395, дає підстави дійти висновків про те, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015р. у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018р., по справі № 686/17155/15-ц. Так, Верховний Суд зазначив, що установивши, що вартість майнового збитку, завданого особі пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що з винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням. У вказаній справі рішення місцевого суду, залишене без змін судом апеляційної інстанції, мотивоване тим, що солідарна відповідальність страхувальника і страховика, який виплатив страхове відшкодування, понад суму такої виплати законом не передбачена. Отже, з винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, оскільки в цьому випадку у страховика не виникло обов`язку з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Оскільки М(Т)СБУ повністю виконало перед позивачем обов`язок, передбачений ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме сплатило вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, однак розмір завданої майнової шкоди перевищує сплачену М(Т)СБУ суму відшкодування та складається з платежів, які з а законом не покриваються М(Т)СБУ, саме відповідач ОСОБА_2 має обов`язок з відшкодування різниці між вартістю відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Суд враховує, що представник позивача просив стягнути недоплачену регламентну виплату у розмірі 12 143 грн. 42коп. (16 596,30 грн. 4 452,88 грн.) та витрати на проведення висновку у розмірі 4 000 грн. саме із М(Т)СБУ, а пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018р. у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), в якій зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Що стосується заявленої позивачем позовної вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_2 у розмірі 99 170 грн. 19 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З роз`яснень, наданих в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Судом встановлено, що з 13.07.2022р. до 05.08.2022р. у зв`язку із отриманими травмами при дорожньо-транспортній пригоді позивач ОСОБА_1 перебував на лікуванні та отримав тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеню тяжкості та призвели до тривалого розладу здоров`я понад 21 добу, що підтверджується висновком судово-медичного експерта №2060 від 11.08.2022р. КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР (а.с. №42-43).

Обґрунтовуючи вимогу про стягнення моральної шкоди, позивач вказав, що через ушкодження здоров`я в результаті ДТП, він відчував фізичну біль, потребував тривалого лікування, реабілітації, Зазначене змінило спосіб його життя та завдало фізичних та душевних страждань.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, а саме: наявність фізичних та моральних страждань через отримання позивачем тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, встановлення причино-наслідкового зв`язку між порушенням ПДР з боку ОСОБА_2 та настанням ДТП, суд дійшов висновку, що моральна шкода, завдана позивачу внаслідок ДТП, підлягає відшкодуванню шляхом стягнення з ОСОБА_2 .

У справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007р. Європейський суд зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків та обставин справи.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікована 17.07.1997р.). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.)

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020р. по справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Так, в ході розгляду справи було підтверджено належними доказами факт тимчасової втрати позивачем працездатності за період з 13.07.2022р. до 05.08.2022р. (період перебування позивача на лікуванні). На момент ДТП і проходження лікування позивач не працював (докази протилежного в матеріалах справи відсутні), а відтак розмір відповідного відшкодування має розраховуватись, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (ст.1195 ЦК України, ст.25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Розмір мінімальної заробітної плати у липні та серпні 2022р. становив 6 500 грн. на місяць (ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»). Оскільки період тимчасової втрати працездатності позивачем тривав не рівно два календарні місяці, то розмір відшкодування має визначатись за аналогією закону (ст.8 ЦК України) як розмір втраченого заробітку (доходу) на підставі п.3 розділу ІІІ, п.п.7, 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100. Таким чином, розмір шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою позивачем працездатності, дорівнює розміру втраченого заробітку за період перебування позивача на стаціонарному лікуванні, а розрахунок останнього має наступний вигляд: (6 500 грн. + 6 500 грн.) / 44 (робочі дні протягом липня та серпня 2022р.) * 18 (робочі дні протягом періоду перебування позивача на лікуванні) = 9 160 грн.

Крім того, суд враховує, що пошкодження майна в ДТП завжди породжує негативні емоції у людини і можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я.

Разом з тим, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а змістом моральних страждань потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Між тим, розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 99 170 грн., на відшкодуванні якої наполягає позивач, на думку суду, достатніми доказами позивачем не обґрунтований та не відповідає фактичним обставинам справи. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача ОСОБА_2 , як особи, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки, підлягає стягненню 30 000 грн. моральної шкоди на користь позивача.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. з М(Т)СБУ, суд виходить з того, що оскільки у задоволенні позовних вимог до М(Т)СБУ позивачу відмовлено, підстави для стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. відсутні.

Разом з тим, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог до відповідача М(Т)СБУ, з позивача на користь відповідача М(Т)СБУ підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, які понесені М(Т)СБУ у розмірі 2 000 грн.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. із ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022р. у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі 904/4507/18.

Як вбачається з наданих документів, для захисту своїх прав позивач звернувся до АО «Добринь» та уклав з ним договір про надання професійної правничої допомоги від 27.03.2023р. (а.с. №139-140). Ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1190915 від 04.04.2023р. виданий АО «Добринь» адвокату Добринь Я.О. (а.с. №135), який має право на здійснення адвокатської діяльності на підставі ввідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльністю №001021 від 27.06.2014р. (а.с. №90).

Відповідно до п. 1.4 додаткової угоди до договору, сторони домовились, що за надання правничої допомоги, передбаченої умовами цього договору, клієнт сплачує адвокатському об`єднанню винагороду у вигляді гонорару у розмірі 10 000 грн. (а.с. №142-143).

У постанові Верховного Суду від 11.11.2020р. у справі № 673/1123/15-ц (посилання на постанову Верховного Суду від 02.09.2020р. у справі № 329/766/18), а також у постанові Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19 зроблені висновки, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу незалежно від того чи їх сплачено, чи тільки має бути сплачено.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію їхньої реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору визначеному нормами ст.627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (Постанова об`єднаної палати КГС ВС від 20.11.2020р. у справі №910/13071/19).

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2020, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04).

Перевіривши зміст наданих документів, суд зазначає, що заявлені до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 10 000 грн. є неспівмірними зі складністю цивільної справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, з урахуванням часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), а також враховуючи, що позов задоволено частково, розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню на користь позивачці, у співмірності до наданих послуг, слід стягнути у розмірі 2 500 грн.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням тих обставин, що позовні вимоги задоволено частково, то з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Так, при подачі позову позивачем сплачений судовий збір у загальному розмірі за вимогами майнового характеру в сумі 1 205грн. 97коп.

Разом з тим, враховуючи заявлені позивачем суми, загальна ціна позову становить 115 313грн. 61коп. (12 143грн. 42коп. страхова виплата + 4 000грн. витрати за висновок + 99 170грн.19коп. моральна шкода), а отже судовий збір позивач мав сплатити у розмірі 1 153грн. 14коп.

Таким чином, позивач (його представник) мають право подати до суду клопотання про повернення сплаченого в більшому розмірі судового збору (52грн. 83коп.)

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги позивача задоволені частково та на його користь стягнуто моральну шкоду у розмірі 30 000грн., з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 300 грн. (1% від задоволеної частини позовних вимог). Інша частина сплаченого судового збору покладається на позивача у зв,язку з відмовою в задоволенні певної частини позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 1172, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 22, 29, 32, 34, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 133 137, 141, 259, 263-265, 274, 275 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 про стягнення регламентної виплати по відшкодуванню шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди - 30 000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення регламентної виплати по відшкодуванню шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 300 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 2 500 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.