Провадження № 2-з/643/5/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2024

Суддя Московського районного суду м. Харкова Олійник О.О., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Московського районного суду міста Харкова знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 , з урахуванням уточнень, в якому позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість у розмірі 17 000 доларів США у рахунок погашення боргу за розписками.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 03.11.2023 року у справі відкрито провадження у справі. Триває підготовче судове засідання.

04.12.2023 року позивачем була надана уточнена позовна заява. Відповідно до якої відповідача ОСОБА_3 були виключено зі складу відповідачів по справі.

19.01.2024 року було подана заява про забезпечення позову у якій він просить суд накласти арешт на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме: на долю відповідача квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий 07.05.2010 року Московським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ідентифікаційний код НОМЕР_2 , у зв`язку з неможливістю відповідача повернути борг іншим шляхом.

Заява обгрунтована наступним.

01 березня 2020 року позивач дав в борг та особисто передав громадянину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 11 (одинадцять тисяч) доларів США, після чого в кінці березня 2023 року вказаній особі я дав в борг та особисто передав ще 14 (чотирнадцять тисяч) доларів США., а всього на загальну суму 25 (двадцять п`ять тисяч) доларів США.

На підтвердження отримання коштів відповідачем ОСОБА_2 було надано особисту письмову розписку від 01 березня 2020 року, із зазначенням умов їх повернення, він власноручно поставив свій підпис.

Крім того, на підтвердження отримання коштів відповідачем ОСОБА_2 було надано особисту письмову розписку в кінці березня 2020 року, із зазначенням умов їх повернення.

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №360662553 від 02.12.2024 року власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 ,виданий 07.05.2010 року Московським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ідентифікаційний код НОМЕР_2 , яка станом на березень 2020 року на час отримання боргу за розпискою, була у шлюбі з відповідачем.

Крім того, згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 01.09.2023 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована колишня жінка відповідача - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з двома неповнолітніми дітьми (довідка додається до заяви).

Як стало відомо позивачу, відповідач звернувся до своєї колишньої дружини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , продати якнайшвидше до нового 2024 року, вищевказану квартиру, щоб уникнути арешту на квартиру, частина якої належить йому, як набута в спільному шлюбі, а самій виїхати до нього в республіку Азербайджан, де у нього у власності великий двоповерховий будинок на шість кімнат. У планах колишньої дружини відповідача по скоріше приїхати в м. Харків для оформлення продажі вказаної квартири.

Крім того, відповідач, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 заборгував великі суми грошей дівчині на ім`я ОСОБА_4 ,( 25 тисяч доларів США) і його напарнику по бізнесу, чоловіку на ім`я ОСОБА_5 (18 тисяч доларів США), які протягом трьох останніх років не повертає.

Згідно ст. 65 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Таким чином, вищевказана квартира була придбана 19.04.2018 року у шлюбі відповідача з гр. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується інформацією з реєстру речових прав.

На даний час, на думку позивача, існують ризики які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За таких обставин, позивач вважає, що існують ризики які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у зв`язку з неможливістю відповідача повернути борг іншим шляхом та просить суд накласти арешт на долю у відповідача в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий 07.05.2010 року Московським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

Суд, дослідивши матеріали справи та заяви про забезпечення позову разом з доданими документами, з`ясувавши обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, з урахуванням уточнень, в якому позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість у розмірі 17 000 доларів США у рахунок погашення боргу за розписками.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Види заходів забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 по справі № 381/4019/18 висловила висновки щодо застосування норм права, згідно яких співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору, в зв`язку з чим відсутні підстави для відмови у вжитті заходів забезпечення позову з огляду на недоведеність або необґрунтованість заявлених позовних вимог. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Відповідно до Відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 02.01.2024 року, копія яких додано позивачем до заяви про забезпечення позову власницею квартири, на яку позивач просить суд накласти арешт є ОСОБА_3 .

Також, до заяви про забезпечення позову надана копія свідоцтва про одруження між відповідачем та ОСОБА_3 від 22.10.2008 року. Крім того, надана копія рішення суду від 28.09.2020 року про розірвання шлюбу між відповідачем та ОСОБА_3 .

Отже, за загальним правилом зазначена квартира перебуває у спільній сумісній власності відповідача та колишньої дружини ОСОБА_3 .

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копія яких було долучено до заяви, квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_3 19.04.2018 року. Розмір частки 1/1.

Судом було досліджено копія свідоцтва про шлюб та рішення про розірвання шлюбу, що містяться в матеріалах справи, та встановлено, що квартира, на частку в якій позивач просить накласти арешт, була придбана в період перебування у шлюбі між відповідачем та власницею квартири ОСОБА_3 .

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 73 СК України, за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Відповідно до ст. 371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 443 ЦПК України за поданням державного виконавця може бути визначена частка боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Також презумпція спільності власності подружжя на майно набуте під час шлюбу встановлена постановою Великої Палати Верховного суду від 21.11.2018 року у справі №372/504/17.

Таким чином, майно зареєстроване за ОСОБА_3 за час шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 , а саме квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя. За загальним правилом відповідачу ОСОБА_2 належить 1/2 частка цього майна.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Знаходження майна, придбаного у період шлюбу, презюмується. На даний час вказана презумпція не спростована.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно існує спір з приводу невиконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення боргу за розпискою. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 17 000 доларів США, що на думку суду, відповідає розміру частки у спільному майні відповідача на квартиру, на частку якої позивач просить накласти арешт.

Вирішуючи питання про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, суд виходить з наступного.

Суд вважає, що не застосування заходів забезпечення позову у цій справі може призвети до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, шляхом можливих недобросовісних дій з боку відповідача, третіх осіб направлених на продаж квартири, що є об`єктом спільної сумісної власності з метою уникнення цивільно-правової відповідальності за невиконання боргових зобов`язань відповідачем.

Встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, третіх осіб, з метою забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, та врахувавши, що вказаний, застосований спосіб забезпечення позову є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Крім того, суд зазначає, що спір по суті не розглянуто, а забезпечення позову є заходом щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача та направлене на забезпечення ефективного виконання можливого судового рішення у справі.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Аналогічні висновки викладені в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 12.05.2022 року у справі № 522/9822/20 та постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 523/11320/19 (провадження № 61-6385св21), від 07 липня 2021 року в справі № 639/8124/20-ц (провадження № 61-10478ск21), від 01 липня 2021 року в справі № 754/3144/21 (провадження № 61-10012ск21), від 26 листопада 2021 року у справі № 760/10362/21 (провадження № 61-18100ск21) та від 01 грудня 2021 року у справі № 715/1572/21 (провадження № 61-19000ск21).

Разом з тим, суд вважає, що спосіб забезпечення даного позову шляхом саме арешту частки квартири не буде відповідати положенням Закону України Про виконавче провадження та ст. 150 ЦПК України, а тому слід застосувати такий захід забезпечення позову як заборона відчуження майна.

Закон України «Про виконавче провадження» розмежовує такі процесуальні дії, як накладення арешту на майно і оголошення заборони на його відчуження, а також проведення опису і арешту майна.

При застосуванні такого виду (способу) забезпечення позову, як накладення арешту на майно (п. 1 частини першої ст. 150 ЦПК України) потрібно конкретизувати його дію: опис, вилучення і передача на зберігання іншій особі або заборона на відчуження.

При забезпеченні позову у цій справі відсутня необхідність проводити опис спірної квартири та обмежувати право власників квартири у володінні та користуванні належним їм майном.

За таких обставин, заяву позивача про забезпечення позову шляхом накладення на арешту на частку квартири слід задовольнити частково, забезпечивши даний позов шляхом заборони відчуження частки квартири, яка належить відповідачу на праві спільної сумісної власності на загальних підставах, що не буде перешкоджати власниками користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, окрім як не дозволить його відчужувати.

Керуючись ст. 259, 260, 261 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача про забезпечення позову шляхом арешту на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме: на долю відповідача квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий 07.05.2010 року Московським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ідентифікаційний код НОМЕР_2 , - задовольнити частково.

Заборонити відчужувати 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, загальною площею 64,2 кв.м.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя - О.О. Олійник