РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Левчука О. В.,

за участі секретаря судового засідання Янка М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів,

В засіданні приймали участь:

позивач: ОСОБА_1 ;

представник позивача: ОСОБА_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

представник відповідача: ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , згідно якого просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 833 грн., з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до повноліття доньки.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 22.01.2015, сторони уклали шлюб. Від шлюбу у сторін народилася донька: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що вона одна не може забезпечити належний рівень проживання дитині, натомість відповідач є працездатним, інших утриманців не має.

Ухвалою суду від 07.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, перше засідання для розгляду справи по суті призначено на 16.01.2024.

25.12.2023 відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає, що розмір його заробітної плати за період з 01.11.2022 по 31.10.2023 склав 80 480, 50 грн. Повідомляє, що здійснює систематичне перерахування коштів на рахунок позивача для утримання доньки та приймає участь у додаткових витратах дитини. Крім того, він зобов`язаний підтримувати непрацездатну матір. Вважає, що покладання на нього обов`язку зі сплати аліментів у заявленому позивачем розмірі унеможливить задоволення ним мінімальних життєвих проблем. При цьому вказує, що має захворювання: хронічну вертеброгенналюмбалгію, зумовлену остеохондрозом поперекового відділу хребта та протрузіями міжхребцевих дисків, м`язово-тонічний синдром. За наведеного, позов визнає частково, не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньки в розмірі 1416, 50 грн.

04.01.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої ОСОБА_1 , зокрема, не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві. Наголошує, що беручи до уваги ціни, які з початку війни постійно піднімаються на продукти харчування, дитячий одяг, засобі гігієни, тощо, перерахування відповідачем в добровільному порядку на її рахунок суми в розмірі 1500, 00 грн є недостатнім, щоб забезпечити мінімальні потреби дитини, а тому просить позов задовольнити.

08.01.2024 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, згідно яких останній не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1598, 00 грн щомісячно.

15.01.2024 від відповідача надійшли додаткові пояснення, згідно яких вважає, що жодні з наведених позивачем міркувань не спростовують доказів, які підтверджують матеріальне становище, стан здоров`я відповідача та наявність у нього непрацездатної матері.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, не заперечили щодо стягнення аліментів в розмірі 1598, 00 грн щомісячно. Крім того, відповідач вказав, що в добровільному порядку сплачував на користь позивача аліменти на утримання доньки орієнтовно в сумі 2 000, 00 грн щомісячно.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши думку сторін у справі, суд встановив таке.

Сторони перебували у зареєстрованому щлюбі з 22.01.2015, який рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 03.11.2022 у с праві №570/3372/22 було розірвано.

Як стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 21.07.2015, актовий запис № 1790, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька - ОСОБА_5 .

Згідно довідки Рівненського ліцею №26 Рівненської міської ради від 17ю11ю2023 за №01-30/380, донька сторін - ОСОБА_5 , навчається в 3-А класі Рівненського ліцею №26. Учениця харчується в шкільній їдальні згідно таких розцінок: - чай - 5, 00 грн; - обід - 55, 00 грн.

Відповідно до довідки Приватного підприємтва Виробничо-торгова фірма "Вільха" №16/11-01 від 16.11.2023, відповідач дійсно працює на вказаному підприємстві з 23.11.2018. На даний момент займає посаду елетрогазозварника. Його дохід за період з 01.11.2022 по 31.10.2023 склав 80 480, 50 грн.

Згідно проведеного 25.04.2023 МРТ у Відділенні променевої дагностики Магнітно-резонансної томографії Рівненської обласної клінічної лікарні, відповідачу складене заключення: МРТ ознаки дегенеративно-дистрофічних змін поперекового відділу хребта (остеохондроз), задні протрузії міжхребцевих дисків.

Відповідно до ч. 2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже, предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Під час розгляду спору сторонами не спростовано, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей між ними не досягнуто. Пред`явлення позивачем позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості і щодо способів виконання кожним із них обов`язку утримувати дітей.

Таким чином, враховуючи викладене вище та беручи уваги те, що дитина сторін проживає разом з позивачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення аліментів, у зв`язку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з такого.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини покладається на обох батьків, а не на будь-кого одного з них.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789XII (78912), у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно із ч. 1 ст. 27 цієї Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Відповідно до положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї.

Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Отже, матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за заявою позивача безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання.

Звертаючись до суду, позивач просить стягнути на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 2 833 грн., з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, мотивуючи це тим, що батько - відповідач у справі, є платоспроможним і може сплачувати визначену нею суму грошових коштів.

Однак, доводи позивача, якими обґрунтовувався позов, зокрема щодо платоспроможності відповідача та можливості сплачувати аліменти у зазначеному нею розмірі, не заслуговують на увагу, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Тому, аналізуючи наявні у справі докази, надані сторонами на підтвердження своїх позовних вимог/заперечень, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації її життя, а також, приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати свою малолітню доньку на підставі описаних вище норм права, суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів в сумі по 2 833,00 грн щомісячно, є завищеним.

Згідно Закону України "Про державний бюджет на 2024 рік", прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить - 3196 гривень.

Верховний Суд у своїй постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 730/1553/18-ц (провадження № 61-9993св19) дійшов висновку про те, що батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою та має задовільний стан здоров`я. Це відповідає інтересам дитини та захищає її права.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Приписами ст. 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При вирішенні спору судом також враховується збільшення витрат на утримання дитини, зростання цін на всі групи товарів для дітей. Так, загальновідомою є та обставина, що економіко-фінансова обстановка у державі є нестабільною, та такою де постійно має місце підвищення вартості життя. Хоч держава і визначила мінімально прожитковий мінімум, але за існуючих цін на товари споживання, він є далеко недостатнім для утримання дитини, зокрема для забезпечення її життєдіяльності, харчування, проживання, придбання засобів для навчання та їх оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З огляду на викладене вище, визначаючи розмір аліментів, суд враховує обставини, зазначені у ст. 182 СК України, а також виходить з того, що батько та мати мають рівні обов`язки щодо дитини, в тому числі і по її утриманню, а тому, враховуючи інтереси дитини й для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позицію відповідача щодо розміру аліментів та його матеріальне становище, а також те, що відповідач є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я, вважає за необхідне на підставі ст. 184 СК України визначити їх у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до повноліття доньки.

При цьому, суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів, також керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів.

Вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дитини буде відповідати інтересам та потребам останньої, тому визнається судом достатнім та таким, що відповідатиме принципу розумності та виваженості і забезпечуватиме розвиток дитини, та є співмірний витратам, які мають нести обоє батьків на утримання дитини.

За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Крім того, суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Таким чином позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення.

Стосовно доводів відповідача про перебування на його утриманні непрацездатної матері, суд зазначає, що потреба стороннього догляду за матір`ю , яка є пенсіонером та отримує відповідне соціальне забезпечення, не може нівелювати обов`язок платника аліментів з достатнього матеріального забезпечення спільної дитини. Тобто матеріальне забезпечення матері відповідача покривається державою.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, слід допустити до негайного виконання рішеннч про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Також, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 1073, 60 грн судового збору.

Керуючись ст. 10, 12, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн., з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.12.2023 і до повноліття доньки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1 073, 60 грн. судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивачка: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повне судове рішення складене та підписане 16.01.2024.

Суддя Левчук О. В.