КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №760/27361/21 Головуючий у 1 інстанції: Аксьонова Н.М

Провадження №22-ц/824/720/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

16 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

при секретарі Дуб С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 19 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Запорізька міська рада, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст обставин справи

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління Національної гвардії України про зобов`язання вчинити дії.

Просив суд зобов`язати Головне управління Національної гвардії України подати до Запорізької міської ради клопотання про виключення з числа службових квартир військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України АДРЕСА_1 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 липня 2023 року провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Запорізька міська рада, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії - закрито.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спір позивача ОСОБА_1 (військовослужбовця) з Головним управлінням Національної гвардії України щодо реалізації гарантій позивача як військовослужбовця є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративного суду.

Зазначивши, що такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, 15 серпня 2023 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва про закриття провадження у справі незаконною та такою, яка суперечить завданням цивільного судочинства, оскільки в її основу покладено висновки, які не відповідають обставинам справи та суперечать правовим позиціям щодо застосування норм процесуального права, викладеним в постановах Верховного Суду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що він звернувся до суду із позовом про зобов`язання вчинити дії, які є обов`язковою передумовою для зняття обмежень (заборон), встановлених частиною 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», та відповідно - для реалізації Позивачем права на приватизацію житла (службової квартири), гарантованого ст, 47 Конституції України, ст. 345 Цивільного кодексу України.

В період з 28.02.1995 по 17.02.2006 він проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 МВС України, та був звільнений у запас на підставі наказу командира військової частини № 5 о/с від 13.02.2006 (за станом здоров`я). Станом на 17.02.2006 позивач мав загальну вислугу 20 років 6 місяців 25 днів.

23.04.2004 на підставі розпорядження Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради № 762 від 20.04.2004, виконавчим комітетом Запорізької міської ради позивач на родину із чотирьох осіб було видано ордер № 76-К на службове житлове приміщення (трикімнатна квартира АДРЕСА_1 ), в яке він та його родина (дружина та діти - ОСОБА_2 і ОСОБА_4 ) заселилися 20.04.2004 та постійно проживають (зареєстровані) до теперішнього часу.

З 28.11.2016 і по день звернення до суду, позивач проходив військову службу у Збройних силах України, є ветераном війни - учасником бойових дій, мав календарну вислугу на військовій службі більше 20 повних календарних років.

Службовий статус квартири істотно обмежував можливість реалізації позивачем права на набуття її у власність в порядку приватизації, він неодноразово порушував питання щодо виключення квартири зі складу службових.

02.06.2006 згідно із рішенням житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 (протокол №3) на адресу центральної житлово-побутової комісії ГУВВ МВС України направлено клопотання про виключення із розряду службового житла квартири АДРЕСА_1 , та надання її у пряме користування позивача.

05.07.2006, протоколом № 5 житлово- побутової комісії ГУВВ МВС України, було затверджено вказане рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 від 02.06.2006.

У грудні 2012 року військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулась до суду з позовом про виселення родини позивача зі службової квартири. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2013 у справі № 812/10767/12 в задоволенні позовних вимог військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України було відмовлено.

08.07.2021 позивач порушив перед Відповідачем питання щодо виконання чинного рішення житлово-побутової комісії ГУВВ МВС України, оформленого протоколом № 5 від 05.07.2006 року, шляхом звернення з клопотанням про виключення квартири АДРЕСА_1 , із числа службових, до виконавчого комітету Запорізької міської ради.

Відповідач, всупереч вимог пунктів 1.3., 2.2. Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, що затверджена наказом МВС від 28.07.2007 № 278, відмовив (листом вих. № 27/10/3-Щ-950 від 22.07.2021)

19.07.2023 приймаючи рішення про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд першої інстанції виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства оскаржив та як це є спір щодо соціального захисту військовослужбовців - реалізації гарантій забезпечення їх житловими приміщеннями; а також правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у пунктах 51, 65 постанови від 08.06.2022 у справі № 362/643/21.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

17 листопада 2023 року представником військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України Коломаренком Д.В. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 19 липня 2023 залишити без змін.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гречиха С.Ю. в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просила її задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Інші учасники справи в судове засідання також не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що позивач з 28 листопада 2016 року проходить військову службу у Збройних Силах України за контрактом, є учасником бойових дій, однак не може реалізувати свої житлові права, передбачені законодавством України.

Головне управління Національної гвардії України відмовило позивачу у задоволенні заяви про виключення квартири, у якій він проживає із сім`єю, з числа службового житла мотивуючи це приписами Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про Національну гвардію України», Інструкцією з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої Наказом МВС від 28.07.2007.

Позивач оскаржує рішення відповідача щодо відмови у виключенні з числа службових військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України квартири АДРЕСА_1 . Таким чином, право, яке позивач вважає порушеним, він набув саме у зв`язку з проходженням військової служби.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

На органи державної влади поширюється спеціально-дозвільний тип правового регулювання - заборонено все, що прямо не дозволено законом, тобто відповідачу дозволено лише те, що прямо передбачено законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

За змістом статті 118 Житлового кодексу Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів ЗСУ, як в воєнний, так і в мирний час. Учасникам бойових дій надаються зокрема, такі пільги, як першочергове забезпечення житлом осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Статтею 125 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1081 від З серпня 2006 року, а саме п. 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше:

1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного новозбудованого;

2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного з числа службового;

3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб;

4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Таким чином, позивач має право обрати будь - який спосіб для забезпечення житлом, оскільки вказаним Порядком не передбачено, що квартирно-експлуатаційний відділ повноважний вирішувати, яким чином забезпечити військовослужбовців житлом.

Дії відповідача мають наслідком унеможливлення реалізації права на житло, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями у п. 11 встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, а саме: виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно - експлуатаційного органу.

Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 30 листопада 2011 року № 737, регламентовано процедуру виключення житла з числа службового.

Зокрема пунктом 3.5 визначено, що для виключення квартири з числа службових військовослужбовець чи особа, звільнена у запас (відставку), подає начальнику КЕВ (КЕЧ) району рапорт (заяву), підписаний (підписану) всіма повнолітніми членами сім`ї.

Обов`язковою умовою для виключення квартир з числа службових є перебування військовослужбовців і осіб звільнених у запас або відставку, на квартирному обліку в ЗС України і відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленим для даного населеного пункту, що буде підставою для зняття сім`ї військовослужбовця з квартирного обліку.

Питання виключення квартир з числа службових на засіданнях Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах ЗС України слід розглядати за такими критеріями: для військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі не менше 20 календарних років, а для осіб, звільнених у запас або відставку, які звільнені з військової служби за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі - незалежно від вислуги років; для сімей померлих (загиблих) військовослужбовців, сімей, які мають у своєму складі інвалідів та тяжкохворих».

Так як з 28 листопада 2016 року позивач проходить військову службу у Збройних Силах України за контрактом, є учасником бойових дій, однак не може реалізувати свої житлові права, передбачені законодавством України, адже як стверджує позивач, Головне управління Національної гвардії України незаконно відмовило йому у задоволенні заяви про виключення квартири, у якій він проживає із сім`єю, з числа службового житла. Перебуває на військовій службі, має календарну вислугу більше 20 років, є учасником бойових дій.

Позивач звернувся з позовом про зобов`язання Головного управління Національної гвардії України подати до Запорізької міської ради клопотання про виключення з числа службових військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України квартири АДРЕСА_1 .

Спір позивача ОСОБА_1 (військовослужбовця) з Головним управлінням Національної гвардії України щодо реалізації гарантій позивача як військовослужбовця є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21, де зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункт 2 частини першої статті 19 КАС України).

Спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, та приходить до висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 19 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови суду складений 01.02.2024

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко