Справа № 462/2087/23 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/3317/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Суди В.І.

з участю: апелянта ОСОБА_1 та її представника адвоката Яременко І.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Яременка Ігоря Олеговича на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 16 жовтня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Територіальної громади міста Жидачів в особі Жидачівської міської ради Львівської області про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

встановив:

В березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В обґрунтування заявленої вимоги зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати. Після смерті її матері відкрилась спадщина, та оскільки померла проживала разом з нею на час смерті без реєстрації, заявниця вважала що прийняла спадщину. Звернувшись 02 березня 2023 року до нотаріуса для оформлення спадкових справ, їй було відмовлено через пропущення строку подання заяви на прийняття спадщини. Вважає, що є всі підстави для задоволення заяви та встановлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 на момент її смерті.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 16 жовтня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Територіальної громади міста Жидачів в особі Жидачівської міської ради Львівської області про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, - відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Яременка І.О..

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи.

Зокрема, покликається на те, що матір заявниці - ОСОБА_4 постійно проживала із заявницею у м. Львові аж до часу своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак місцем реєстрації проживання останньої було квартира АДРЕСА_1 .

Оскільки місце реєстрації проживання заявниці відмінне від місця реєстрації проживання її матері на час відкриття спадщини, то для юридичного оформлення спадкових прав, заявниці потрібно в судовому порядку встановити факт її постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Звертає увагу суду, що суд першої інстанції визначив розгляд справи проводити в порядку спрощеного окремого провадження, без виклику сторін, яке чинним ЦПК України взагалі не передбачено (спрощене провадження передбачено для справ, що розглядаються за правилами позовного провадження). Окрім того, судом не було здійснено належним чином повідомлення сторін про розгляд справи.

Зазначає, що він, як і заявниця, копію ухвали про відкриття провадження взагалі не отримували. Таким чином суд позбавив заявницю можливості подати необхідні додаткові докази, надати пояснення з приводу вже існуючих доказів, а також позбавив можливості заявити перед судом клопотання про виклик та допит свідків, які можуть надати суду фактичні дані на підтвердження юридичного факту, який заявниця просить встановити в судовому порядку. Окрім того, він як представник заявниці, мав намір клопотати перед судом про допит останньої в якості свідка, однак суд позбавив його такої можливості.

Окрім того, суд не повно з`ясував обставини справи, досліджуючи письмові докази. Зокрема зазначив, що критично відноситься до довідки та акту ОСББ про те, що ОСОБА_4 проживала разом із ОСОБА_1 , оскільки в них не вказано як саме голова правління, заступник голови правління та члени правління встановили факт проживання померлої ОСОБА_4 із заявницею, а саме з 02.10.2018 року по 30.06.2021 року. При цьому, судом не було поставлено питання щодо необхідності виклику та допиту вищевказаних посадових осіб для дачі пояснень з приводу складених та підписаних ними документів.

Окрім того, суд не в повній мірі дослідив уже існуючі письмові докази, наявні у матеріалах справи. Зокрема, досліджуючи копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , суд лише встановив, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак при цьому поза увагою суду залишено той факт, що місцем смерті матері заявниці зазначено м. Львів. Дана інформація підтверджує той факт, що матір заявниці на момент своєї смерті перебувала у м. Львові та опосередковано в сукупності з іншими письмовими доказами підтверджує факт спільного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Окрім того, суд відмовляючи у задоволенні заяви, невірно трактував заяви заінтересованих осіб. Судом вказано, що зі змісту цих заяв вбачається, що заінтересованим особам не відомо про факт спільного проживання заявниці із померлою. Дане твердження суду є хибним та містить ознаки припущення, оскільки в тексті цих заяв заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не повідомляють про свою обізнаність чи не обізнаність з приводу цього факту. Вони повідомляють суд лише про те, що у них із заявницею відсутній спір про право на спадщину, а також просять суд розглядати справу без їх участі та не заперечують проти ухвалення рішення на користь заявниці.

Просить скасувати рішення Залізничною районного суду міста Львова у справі №462/2087/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Жидачівська міська рада, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та ухвалити нове рішення, яким встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із ОСОБА_4 у АДРЕСА_2 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення заявниці ОСОБА_1 та її представника адвоката Яременка І.О. на підтримання доводів апеляційної скарги, свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення факту, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не довела факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті, оскільки такі дані повинні підтверджуватися належними та допустимими доказами, які підтверджують ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла його ремонті тощо.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Львів.(а.с.10)

Як вбачається із акту від 04.03.2023р.(а.с.12) та довідки про склад сім`ї ОСББ «Мисливська 29» №57 від 04.03.2023р., що підписана головою правління, заступником голови правління та членами правління(а.с.13), ОСОБА_8 , проживала в квартирі АДРЕСА_3 з донькою ОСОБА_1 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 без реєстрації.

Згідно довідки №381, яка видана Жидачівським МВУВКГ від 02.03.2023р., ОСОБА_4 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 була постійно зареєстрована в АДРЕСА_4 (а.с.11).

Як вбачається із Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.03.20223р., завідувач Жидачівською ДНК Л/о постановила відмовити ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку з тим, що вона пропустила піврічний термін передбачений цивільним законодавством на подання заяви, в Жидачівську ДНК Л/о вчасно не звернулась.(а.с.17)

Згідно відповіді Жидачівської державної нотаріальної контори Львівської області від 19 липня 2023 року, після смерті ОСОБА_4 , спадкова справа не заводилася.(а.с.38)

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У відповідності до вимог ч.ч.1, 6 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Як вбачається із матеріалів справи, крім заявниці, іншими спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 є брати заявниці та відповідно сини покійної ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак вони спадщину у жоден із способів визначених законом, не прийняли.

При цьому, інші спадкоємці, а саме заінтересовані особи у справі, які також є спадкоємцями першої черги, подали в суд відповідні заяви про те, що їм відомо про відкриття спадщини після смерті їх матері, однак спадщини вони не прийняли та не заперечують щодо оформлення спадкових прав ОСОБА_1 .. Також, останні підтвердили, що спір з приводу спадщини відсутній.(а.с.27,32).

Відмова нотаріуса у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом пов`язана виключно з тим, що заявником було пропущено строк для прийняття спадщини.

Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013).

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Крім того, свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції засвідчив, що протягом останніх двох років померла ОСОБА_4 проживала з дочкою ОСОБА_1 , яка є його дружиною, за адресою у АДРЕСА_2 .

Свідок ОСОБА_7 , яка є сусідкою померлої ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_4 проживала з дочкою ОСОБА_1 , за адресою у АДРЕСА_2 і вона неодноразово зустрічала ОСОБА_4 з внуками.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заявником надано належні та допустимі докази на підтвердження заяви про встановлення юридичного факту.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягає до задоволення.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, порушив норми процесуального права та як наслідок дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про встановлення факту.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що в силу вимог ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п.2, 376, 381 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Яременка Ігоря Олеговича задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 16 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Територіальної громади міста Жидачів в особі Жидачівської міської ради Львівської області про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із ОСОБА_4 у АДРЕСА_2 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 січня 2024 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.