Справа № 366/3742/23
Провадження №2/366/175/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі головуючої судді Слободян Н.П., за участю секретаря судового засідання Німченко Н.Ю.,

сторони в судове засідання не з`явились,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області про визнання права на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно та просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) у розмірі 2,54 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у колективній власності КСП «Тетерів» і знаходиться Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області (колишньої території Блідчанської сільської ради Іванківського району Київської області, та належало йому на підставі сертифіката на права на земельну частку (пай), а також право власності на домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько Позивачки, ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна, зокрема, права на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом на земельну ділянку (пай), який втрачений. Так само відсутні правовстановлюючі документи на зазначений вище будинок, який батько збудував за життя власними силами та за власний кошт.

За життя батько склав заповіт на її користь.

Позивач стверджує, що вона є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину та претендує на майно батька. Інших спадкоємців немає.

Постановою державного нотаріуса Іванківської районної державної нотаріальної контори від 02.11.2023 їй відмовлено у вчинення нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене спадкове майно) у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Тому, позивач за захистом свого права і звернулася до суду.

Рух справи

12.12.2023 року позовна заяву надійшла до Вишгородського районного суду Київської області.

18.12.2023 у справі відкрите провадження, вирішено справу розглядати у порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначене на 16.01.2024.

Позиції сторін

Позивач у судове засідання не з`явилась. У позові просила про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Представник Відповідача, Іванківської селищної ради, у судове засідання не з`явився. Направив до суду лист, у якому просив проводити розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує.

Керуючись ч.3 ст.211, ст. 223 ЦПК України, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно з ч.1 ст. 200 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом та застосовані норми права

Суд, вивчивши докази, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Судом достовірно встановлено, що

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 02.09.1998 ( а.с.9).

Позивач є його донькою, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_2 від 11.05.1969 ( а.с.11).

За життя ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений заступником голови Блідчанської ради народних депутатів 04.07.1999 року, яким він все своє майно заповів своїй доньці, позивачці у справі ( а.с.10).

Спадщину після смерті батька позивач прийняла, шляхом проведення у жовтні 1998 року поточного ремонту у спадковому будинку, що підтверджується довідкою старости № 614 від 11.0-9.2023 ( а.с. 12).

На день смерті ОСОБА_2 належав жилий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а також право на земельну частку (пай), яке підтверджувалось відповідним сертифікатом

Однак, правовстановлюючих документів на жилий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 , що підтверджується записом у погосподарській книзі с. Блідча № 1 за 2016-2023 роки, особовий рахунок № НОМЕР_3 та засвідчено у довідці № 616 від 11.09.2023 року, виданою старостою, і був збудований ним, за даними Технічного паспорта у 1947 році, а господарські будівлі та споруди протягом 1952-1980 років (а.с. 14-19).

ОСОБА_3 за життя не оформив, а отриманий ним сертифікат позивач, як його спадкоємець, не виявила, відтак він є втраченим.

Постановою нотаріуса № 787/02-31 від 02.11.2023 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно/право. Однак з постанови слідує, що нотаріусом заведена спадкова справа № 231/2023 ( а.с.13)

Вирішуючи справу, суд керується нормами цивільного права, які були чинні на час відкриття спадщини ( 01.09.1998).

Ч.1 ст. 524 ЦК УРСР 1963 р., передбачала здійснення спадкоємства за законом і за заповітом.

Скориставшись своїм правом, гарантованим йому ч.1 ст. 534 ЦК УРСР 1963 року, ОСОБА_2 все своє майно заповів своїй доньці, позивачу у справі.

Ст. 548 ЦК УРСР 1963 року було визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

У даному випадку староста села підтвердив зазначеною вище довідкою, що позивач вступила в управління спадковим майном шляхом проведення ремонту у спадковому будинку.

Щодо спадкового домоволодіння

Проте, через відсутність правовстановлюючих документів на будинок, постановою нотаріуса № 787/02-31 від 02.11.2023 позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії: видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, у зв`язку з чим вона не може оформити свої спадкові права на зазначене майно, хоча воно входить до складу спадщини. На даний час ніхто, крім неї, на це майно не претендує.

Відповідно до положень чинного на той час ЦК УРСР 1963 року, Вказівок по порядку ведення по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 року № 11/5, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки сільської ради, в т.ч. і виписки із погосподарських книг.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, тобто до 03 серпня 2004 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, яке не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала обов`язкову реєстрацію будинків у містах і селищах міського типу. У період чинності цієї інструкції до 13 грудня 1995 року державна реєстрація нерухомого майна не проводилася у сільській місцевості.

Також слід зазначити, що виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України в редакції від 16.01.2003 року, тобто до 01.01.2004 року.

Таким чином, спадкодавець ОСОБА_2 після реєстрації житлового будинку у погосподарській книзі Блідчанської сільської ради набув право власності на зазначений будинок, що підтверджується зазначеною вище довідкою сільської ради.

Оскільки позивач, яка є спадкоємцем після його смерті, не може в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадковий будинок у зв`язку з тим, що спадкодавець за життя не отримав правовстановлюючого документу на нього, тому, для захисту прав позивача, позов у цій частині слід задовольнити.

Будь яких перешкод для визнання за позивачем права власності на спадковий будинок, що залишилася після смерті ОСОБА_2 , під час судового розгляду не встановлено.

Щодо земельної частки (паю)

З листа, підписаного завідувачем Сектору № 1 Відділу № 5 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, слідує, що в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 200 від 03.03.1997 обліковується (наявний) запис реєстрації сертифікату серії КВ № 0054738, який виданий громадянину України члену КСП «Тетерів» ОСОБА_4 ( а.с.20).

Однак, оскільки позивач не виявила зазначеного сертифікату, вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права, тому просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті батька.

Визначаючись щодо встановлених обставин та спірних правовідносин в цій частині позовних вимог, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 41 Конституції України закріплено також, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Окрім того, положеннями ст.5 ЗК України (1991 року) передбачалося, що земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

В результаті проведеної процедури паювання земель колективної власності передбачалася видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та проведення їх реєстрації відповідною районною державною адміністрацією.

Відповідно до ч. 1 ст.1Закону України «Про порядок виділення внатурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) зокрема мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16квітня 2004 року №7«Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

Отже, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією, а також свідоцтво про право на спадщину або рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Окрім того, положеннями ст.5 ЗК України (1991 року) передбачалося, що земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

В результаті проведеної процедури паювання земель колективної власності передбачалася видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та проведення їх реєстрації відповідною районною державною адміністрацією.

Відповідно до ч. 1 ст.1Закону України «Про порядок виділення внатурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) зокрема мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16квітня 2004 року №7«Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

Отже, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією, а також свідоцтво про право на спадщину або рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 цього Закону, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Захист прав на отримання земельних часток (паїв) при втраті сертифікату на земельну частку (пай), за аналогією закону здійснюється в порядку ст. 392 ЦК України, яка передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності - шляхом пред`явлення позову про визнання права на земельну частку (пай).

Пунктом 3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено.

За цим же листом, найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

За таких обставин, оскільки отримати дублікат виданого сертифікату в позасудовому порядку не можливо та враховуючи, що сертифікат на право на земельну частку (пай) виготовляється лише в одному примірнику, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем права на земельну частку (пай).

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин цієї справи та застосованих норм права, на переконання суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна. Це право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому, після його смерті, спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.

Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання права на земельну частку (пай) підлягають задоволенню, оскільки через відсутність (втрату) відповідного сертифікату, позивач не може реалізувати свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини.

За таких обставин, враховуючи норми чинного цивільного законодавства України на час виникнення спірних правовідносин та той факт, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя отримав право на земельну частку (пай) на підставі сертифікату серії КВ № 0054738, а також беручи до уваги повне і безумовне визнання позову відповідачем та відсутності інших спадкоємців за законом, та те, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню з метою захисту спадкового майнового права позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263 265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_1 на спадкове майно її батька, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 , розміром жилої площі 32,2 кв.м, загальною площею 66,3 кв.м в плані позначений літерою «А1», з прибудовою «а2», верандою «а3», та господарські будівлі і споруди (сарай «Б», вбиральня «В», навіс «Г», ворота № 1, огорожа № 2,3);

на право на земельну частку (пай) розміром 2,54 в умовних кадастрових гектарах, у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Тетерів» та розташована на території Іванківської селищної ради Вишгородського району (до реорганізації Блідчанської сільської ради Іванківського району ) Київської області, що належало ОСОБА_2 на підставі сертифікату серії КВ № 0054738 та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 200.

Копію рішення направити сторонам у справі згідно ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Іванківський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення (16.01. 2024).

Повне найменування сторін

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_4 )

Відповідач: Іванківська селищна рада Вишгородського району Київської області (Київська область, Вишгородський район, смт. Іванків, вул. І. Проскури, 7. Код ).

Суддя Н.П. Слободян