Провадження №2/523/1171/24
У Х В А Л А

"01" лютого 2024 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси

у складі головуючої судді Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

розглянувши клопотання відповідача ОСОБА_1 про надання строку для примирення,

УСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує на те, що спільне життя між ними не склалося через різні погляди на сімейне проживання та ведення спільного господарства, відсутність взаєморозуміння між ними, позивачка має інвалідність з дитинства, рано втратила батьків, проте відповідач, користуючись її вразливістю, ображає, залякує та морально пригнічує дружину, поводить себе грубо і зухвало, почуття любові та поваги між ними втрачені, на думку позивачки, подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить її інтересам.

05 грудня 2023 року відповідач направив суду заяву про визнання позову, в якому просив шлюб між ними розірвати, але визначити місце проживання дитини з ним, посилаючись на стан здоров`я позивачки.

04 січня 2024 року засобами поштового зв`язку до канцелярії суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_1 про надання часу для примирення з дружиною строком до шести місяців та зупинення провадження у справі. Своє клопотання він обґрунтував тим, що шлюб з позивачкою має для нього значення, оскільки вони спільно виховують дитину і вважає, що син має рости у повноцінній сім`ї, хоча наразі вони проживають за кордоном в одній країні, але у різних містах, проте у квітні 2024 року мають намір повернутися в Україну. Він вважає, що позивачка, звертаючись із даним позовом, керувалася емоціями, як і він, коли подав заяву про згоду на розірвання шлюбу.

25 січня 2024 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» представниця позивачки адвокат Князь І.І. надала суду відповідь на відзив, у якому повідомила, що позивачка заперечує проти надання строку для примирення з огляду на таке. Якби відповідач дійсно хотів, щоб дитина проживала у повноцінній сім`ї, то одружився б з позивачкою до її народження. На початку війни відповідач поставив умови позивачці або вони одружуються і він отримує відстрочку від мобілізації та супроводжує дружину-інваліда з дитиною за кордон, або вона залишає дитину йому, а він встановлює факт самостійного виховання малолітньої і отримує відстрочку від мобілізації, тому 14 грудня 2022 року між ними укладається шлюб, а вже 28 грудня 2022 року вони разом перетинають кордон і отримують тимчасовий захист у Польщі. Проте спільне проживання з відповідачем стало неможливим через постійний тиск і приниження її через інвалідність, тому у березні 2023 року вона переїжджає у гуртожиток для біженців в м. Сопоті, там же звертається у районний суд для вирішення питання про стягнення аліментів та визначення порядку та часу побачення з дитиною. Плани про повернення у квітні в Україну між ними не обговорювалися, сама позивачка не планує повертатися у країну до закінчення війни. На думку позивачки, дві суперечливі заяви відповідача про визнання позову про розірвання шлюбу, але визначення місця проживання дитини з ним, та про намір зберегти сім`ю і надати їм час на примирення, вказує на те, що відповідач переймається власною безпекою і відстроченням від мобілізації.

Сторони у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином. У матеріалах справи є клопотання про розгляд справи у відсутності позивачки, відповідач із клопотаннями не звертався. Проте їх неявка не перешкоджає вирішенню клопотання.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Враховуючи те, що в клопотанні відповідач вказує на намір зберегти сім`ю, сторона позивачки категорично заперечує проти цього, зазначаючи обставини, які свідчать протилежне, та наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає за необхідне надати сторонам строк для примирення на один місяць, який буде достатнім для з`ясування стосунків між ними. Як зазначила представниця позивачки намірів у ОСОБА_2 повертатися у квітні в Україну немає, сторони наразі тимчасово проживають у одній країні, тому перешкод для врегулювання стосунків між ними немає.

Відповідно до ч.7 ст.240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

В силу вимог п.4 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Керуючись ст.ст. 240, 251, 260, 261, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання відповідача ОСОБА_1 про надання строку для примирення задовольнити частково.

Надати сторонам у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу строк для примирення терміном на один місяць.

Провадження у справі зупинити на вказаний строк.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена в частині зупинення провадження в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення ухвали.

Ухвала складена 01 лютого 2024 року.

Суддя