Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.01.2024 Справа №607/9554/23 Провадження №2/607/252/2024

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача, адвокатки Білик Л. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив що перебував у шлюбі з відповідачкою, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2012 року.

У шлюбі в сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Висновком органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради 01 серпня 2012 року за № 1222, визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Батько самостійно займається вихованням та утриманням дитини.

Відповідачка ОСОБА_2 самоусунулась від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, від початку 2012 року жодного разу не бачила дочку, хоча позивач не чинив їй перешкод у спілкуванні з нею, не спілкувалася з дочкою навіть телефонним зв`язком, не цікавилась її фізичним чи духовним розвитком, навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечувала необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно вплинуло на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкувалася з дочкою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надала доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяла засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляла інтерес до її внутрішнього світу; не створювала умов для отримання нею освіти.

З початку 2012 року дитина жодного разу не бачила маму.

Згідно довідки-характеристики № 12, виданої 21 липня 2015 року дошкільним навчальним закладом № 5 міста Тернополя, за час навчання дитини у даному закладі її вихованням займався батько, який щодня водив та забирав із дитячого садка, брав активну участь у всіх виховних заходах групи. Матері ОСОБА_4 вихователі жодного разу не бачили, дівчинка про неї ніколи нічого не розповідала.

Також, із пояснень викладача школи англійської мови Helen Doron, ОСОБА_4 відвідувала дану школу, куди водив її та оплачував навчання лише батько - ОСОБА_5 .

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, підтверджують ухилення відповідачки від виховання дитини, свідоме нехтування нею своїми обов`язками.

Позивач ОСОБА_6 не звертався про стягнення аліментів на дитину, утримує дочку самостійно.

У зв`язку з тим, що відповідачка усунулась від виконання своїх обов`язків щодо дитини, позивач вважає, що існують підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зважаючи на те, що відповідачка не має стабільного заробітку, є працездатною, фізично здоровою особою, що здатна забезпечувати належний рівень утримання дитини, ОСОБА_1 вважає, що достатньою сумою для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде 2 500 грн на місяць, які слід стягувати з ОСОБА_2 , починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття.

З огляду на зазначене, позивач просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути із відповідачки аліменти на користь позивача ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 500 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2023 року відкрито провадження у справі № 607/9554/23. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2023 року матеріали цивільної справи № 607/9554/23 надіслано Управлінню сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради. Зобов`язано третю особу надати письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

06 жовтня 2023 року на адресу суду від Управлінням сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надіслано рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1174 від 04 жовтня 2023 року «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав» та висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд протокольною ухвалою від 06 листопада 2023 року закрив підготовче провадження та призначив справу № 607/9554/23 до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 , його представник, адвокатка Білик Л. С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві та просили їх задовольнити. ОСОБА_1 додатково пояснював, що матір їх спільної дочки ОСОБА_2 самоусунулася від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Дочка не пам`ятає матері, якої не бачила ще з 2012 року. Відповідачка на засідання органу опіки та піклування не з`являлася. Дитина навчається у ЗОШ № 4 та цікавиться англійською мовою, займалася плаванням, гімнастикою, а також, періодично відвідувала гурток з фехтування. Будь-яких перешкод позивач не чинив відповідачці у тому, щоб вона бачилася з дочкою ОСОБА_4 .

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлялася належним чином, відзиву не подала.

Суд вважає, що відповідачка про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Білінська Христина в судове засідання не з`явилася, проте подала заяву, в якій просила розглядати справу без участі представника управління на підставі наявних матеріалів у справі.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області 15 березня 2012 року; батьки: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , з 04 лютого 2010 року по теперішній час.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 1915/7450/2012 від 14 червня 2012 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , зареєстрований 21 травня 2009 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 526.

Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/12766/15-ц від 14 вересня 2015 року визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право на користуватися житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 .

У Висновку органу опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради 01 серпня 2012 року за № 1222, визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Таке ж рішення щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 дублюється у витязі з протоколу засідання опікунської ради № 7 від 08 червня 2012 року.

Згідно довідки Тернопільської міської дитячої комунальної лікарні від 02 листопада 2012 року, виданої ОСОБА_1 , останній дійсно вчасно відвідував поліклініку з ОСОБА_8 , 2009 року народження.

За змістом заяви ОСОБА_1 від 30 січня 2013 року, позивач звертався до служби у справах неповнолітніх та дітей з приводу невиконання ОСОБА_2 її обов`язків щодо участі у вихованні доньки.

Згідно довідки № 6, виданої Тернопільським дошкільним навчальним закладом № 5 від 02 листопада 2012 року ОСОБА_3 , 2009 року народження, дійсно навчалася в Тернопільському дошкільному навчальному закладі № 5, в І молодшій групі № 1.

З актів обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 , складених працівниками служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради 16 березня 2012 року та 20 липня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1 , який і забезпечує всі необхідні умови для комфортного проживання, сам виховує та утримує малолітню дитину.

З акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 від 02 листопада 2012 року, складеного представниками ТзОВ «МЖК ІрЛАГА», ОСОБА_3 проживає з батьком ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 , який і забезпечує всі необхідні умови для комфортного проживання дитини. Мати дитини ОСОБА_2 разом із дитиною не проживає.

За змістом акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , складеного представниками ОСББ «Березова 14, ОСОБА_3 проживає з батьком ОСОБА_1 , який самостійно виховує і доглядає дочку.

Відповідно до пояснень викладача школи англійської мови Helen Doron ОСОБА_9 , наданих 29 січня 2015 року, ОСОБА_4 відвідувала дану школу, куди водив її та оплачував навчання лише батько - ОСОБА_5 .

Як вбачається з пояснень тренеравикладача зі спортивної гімнастики в КДЮСШ № 2 ОСОБА_10 , наданих 02 лютого 2015 року, ОСОБА_4 відвідувала дану школу, куди водив її та оплачував заняття, лише батько -

ОСОБА_5 пояснень старшого адміністратора КУТОР «Тернопільський академічний обласний театр актора та ляльки» ОСОБА_11 , наданих 10 лютого 2015 року, ОСОБА_4 постійно відвідувала з 2012 року недільні вистави у театрі актора та ляльки з батьком - ОСОБА_5 .

Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_12 від 17 липня 2015 року та ОСОБА_13 від 18 липня 2015 року, ОСОБА_14 від 20 липня 2015 року, ОСОБА_15 від 21 липня 2015 року, їхні діти підтримують дружні відносини з ОСОБА_16 . За час спілкування поряд з дитиною перебуває батько ОСОБА_1 . Мати ОСОБА_4 вони не бачили.

Згідно довідки характеристики № 12, виданої Тернопільським дошкільним навчальним закладом № 5 від 21 липня 2015 року, ОСОБА_3 , 2009 року народження дійсно навчалася в Тернопільському дошкільному навчальному закладі № 5, вихованням займався батько ОСОБА_1 .

На час розгляду справи ОСОБА_3 навчається у 7-В класі Тернопільської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 4 Тернопільської міської ради Тернопільської області, відповідно до довідки № 109/02-20 від 27 квітня 2023 року. З характеристики, яку надали класний керівник та директор вище вказаної школи вбачається, що ОСОБА_4 є старанної та сумлінною ученицею, бере активну участь у суспільно - корисній праці. Також, педагоги в характеристиці зазначили, що дівчинка виховується у неповній сім`ї, проте батько бере активну участь у навчанні та вихованні доньки.

З довідки серії АА № 312254 слідує, що ОСОБА_1 є керівником приватного підприємства «Анрос». Як вбачається з податкової декларації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 загальна суму його доходу за І-ІІІ квартал 2022 року становить 2 127 249,25 грн.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1174 від 04 жовтня 2023 року затверджено висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У вказаному висновку зазначено наступне:

Батько дитини ОСОБА_1 на засіданні комісії повідомив, що дитина проживає з ним з 2012 року. З того часу мати дитини не бере жодної участі у вихованні дитини, не цікавиться здоров`ям, фізичним та духовним розвитком доньки, жодних з покладених законом па обов`язків не виконує. Станом на теперішній час місце перебування матері відоме.

Відповідно до довідки - характеристики від 21 липня 2015 року, виданої Тернопільським дошкільним навчальним закладом № 5 вихованням дитини займається батько, який щодня водить та забирає із дитячого садка, бере активну участь у всіх виховних заходах групи, що відвідує його донька. Матері дитини вихователі жодного разу у дитячому садку не бачили, дівчинка про неї ніколи нічого не розказує.

Відповідно до характеристики Тернопільської загальноосвітньої школи І-III ступенів № 4 ОСОБА_3 є старанною, сумлінною, дисциплінованою та працелюбною ученицею. Дівчинка виховується у неповній сім`ї. Батько бере активу участь у навчанні та вихованні доньки.

З матеріалів справи також встановлено, що ОСОБА_1 у 2013 році звертався до служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради з заявою, згідно якої повідомлено про те, що ОСОБА_2 не бере участі у вихованні доньки, ігнорує відвідування дитини, не телефонує та не приходить.

25 серпня 2023 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомила, що вони разом із батьком проживають вдвох, її вихованням займається лише батько, своєї матері вона не пам`ятає зовсім.

Мати дитини, ОСОБА_2 , на засідання комісії не з`явилась та не повідомила про причини своєї відсутності, хоча була належним чином повідомлена.

Враховуючи викладене, захищаючи інтереси дитини, керуючись ч. 2, ч. 5 ст. 19, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За встановлених судом обставин, до виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першоючетвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будьяких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що державиучасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно з частинами першоютретьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що державиучасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: поперше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; подруге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 не піклується про свою доньку ОСОБА_4 , не відвідує її, не телефонує та не забезпечує належний фізичний та духовний розвиток; нехтує потребами своєї доньки, порушує права дітей на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків; така її поведінка є тривалою та стійкою; органу опіки дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомила, що вони разом із батьком проживають вдвох, її вихованням займається лише батько, своєї матері вона не пам`ятає зовсім.

Байдуже ставлення відповідачки до дитини, відсутність зі сторони матері будь-яких дій, які б вказували на її інтерес до дочки ОСОБА_4 , її бажання буди присутньою в житті дитини шляхом матеріального забезпечення дочки, турботи про її здоров`я і розвиток також підтверджується висновком органу опіки та піклування.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1174 від 04 жовтня 2023 року затверджено висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку із вищевикладеним, суд дійшов висновку, що відповідачка неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки відносно дочки ОСОБА_4 , безпричинно та свідомо самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться її фізичним, духовним, моральним розвитком.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 , 1982 року народження, батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Верховний Суд у постанові № 459/3411/18 від 29 вересня 2021 року зазначив, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, суд входить з наступного.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII від 27 лютого 1991 року, Державиучасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст. 166 СК України).

Частиною 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що у 2024 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років 3 196 гривні.

Суд встановив, що у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4 , яка проживає з батьком. Позивач самостійно забезпечує дитину, оскільки відповідачка не надає матеріальної допомоги. Водночас, ОСОБА_2 є працездатною. Стан здоров`я відповідачки суд вважає задовільним, оскільки доказів про зворотне суду не надано та в судовому засіданні не здобуто, відповідно вона може отримувати високий постійний дохід і тому має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття.

В свою чергу ОСОБА_2 , не надала жодних доказів, які б спростовували позовні вимоги в частині вимоги про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

З урахуванням вищенаведених положень законодавства, встановлених обставин справи, беручи до уваги рівність обов`язку батьків утримувати їх спільну дитину, суд доходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом стягнення із ОСОБА_2 , 1982 року народження, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з подальшою індексацію відповідно до закону, починаючи з 30 травня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

Суд вважає, що менший розмір аліментів не буде достатнім для належного виховання та утримання дитини та забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат при звернені з позовом про стягнення аліментів до суду, з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 7678, 206, 258268, 273, 280-283, 352355Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В АЛ И В :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , 1982 року народження, батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , 1982 року народження, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з подальшою індексацію відповідно до закону,починаючи з 30 травня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

Відповідачці направити копію заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 ,1982 року народження, остання відома адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування Тернопільської міської ради, адреса місцезнаходження: бульв. Шевченка, буд. 1, м. Тернопіль, 46001.

Повний текст рішення суду складено 15 січня 2024 року.

Головуючий суддя Герчаківська О.Я.