Справа № 496/2228/23
Провадження № 2/496/78/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пасечник М.Л.

за участю секретаря - Гончаренко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Лєхов С.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.03.2023 року, та до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову зазначено, що з 19.07.2019 року сторони перебували у шлюбі. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 08.10.2020 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. В період шлюбу народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З грудня 2010 року дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на його повному утриманні. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. ОСОБА_1 не в змозі самостійно забезпечити такий рівень життя сину, тому ОСОБА_2 , як мати, яка є здоровою та працездатною, може сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом.

Адвокат Пилаєва В.В. в інтересах ОСОБА_2 надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила позов задовольнити частково, стягнути аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 в розмірі 50% прожиткового мінімуму починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття. В обґрунтування відзиву зазначено, що ОСОБА_2 проживає в с. Мирне разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_4 , має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Наразі відповідачка не працює, оскільки доглядає свою дитину, якій тільки 2 роки, та отримує на неї відповідно щомісячну соціальну допомогу при народженні дитини у розмірі 860 гривень, щомісяця. Старша донька від першого шлюбу також знаходиться на утриманні ОСОБА_2 . Наразі, коли в країні війна, співмешканець не працює, має дуже мінливі доходи, певно, як і багато людей сьогодні. Позивач ОСОБА_1 має добрий стан здоров`я, інвалідності не має, офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату, має свій будинок та автомобіль, а тому в змозі утримувати сина самостійно. Позивач після розлучення налаштовує сина проти відповідачки, а аліменти просить стягнути лише для власного задоволення. Враховуючи те, що ОСОБА_2 не працює, знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, отримує тільки соціальну допомогу на дитину від держави, а також ті обставини, що за Законом аліменти повинні сплачуватись, відповідачка погоджується сплачувати аліменти, але у меншому розмірі, а саме в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто в розмірі 1136 гривень.

Позивач у судове засідання не з`явився, але надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, на позовних вимогах наполягав.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомила.

Судом, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 08.10.2020 року по справі № 496/3094/20 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 розірвано, відновлено ОСОБА_8 дошлюбне прізвище « ОСОБА_9 ».

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає зі своїм батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеського району Одеської області № 144 від 01.03.2023 року.

Відповідно до акту про проживання особи за місцем реєстрації від 01.03.2023 року, складеного депутатом Біляївської міської ради Єдин В.М., за участю сусідів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 13.12.2010 року і по теперішній час фактично проживає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до складу його сім`ї входить син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеського району Одеської області № 164 від 21.03.2023 року.

ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_3 від 03.11.2022 року.

У період з січня 2023 року по липень 2023 року, щомісячно, ОСОБА_2 отримувала допомогу при народженні однієї дитини у розмірі 860 грн., що підтверджується довідкою Біляївського відділу УСЗН Одеської РДА № 1072 від 24.07.2023 року.

ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , до складу її сім`ї входять: співмешканець - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Діти проживають разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеського району Одеської області № 498 від 25.07.2023 року.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У відповідності до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, матеріально утримувати дитину до досягненню нею повноліття.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результатами розгляду справи та дослідження наданих доказів, судом встановлено, що відповідач є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому у відповідності до закону повинна нести обов`язок матеріального забезпечення дитини. Враховуючи вік та потреби дитини, суд вважає розмір аліментів, який просить стягнути позивач, цілком виправданий та необхідний для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У відзиві на позовну заяву адвокат Пилаєва В.В. зазначила, що ОСОБА_2 має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Наразі відповідачка не працює, оскільки доглядає свою дитину, якій тільки 2 роки, та отримує на неї відповідно щомісячну соціальну допомогу при народженні дитини у розмірі 860 гривень.

Проте, суд зауважує, що наявність у відповідача інших дітей не позбавляє її обов`язку матеріально забезпечувати сина - ОСОБА_3 .

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про відпустки» після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Тобто, ОСОБА_2 має право перебувати у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку.

Судом встановлено, що найменшій дитині ОСОБА_2 - ОСОБА_6 12.01.2024 року виповнилося 3 роки, а тому відповідач не позбавлена можливості працевлаштуватися та отримувати заробітну плату, що надасть змогу сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у заявленому розмірі.

Крім того, доводи ОСОБА_2 про те, що її співмешканець не працює, має дуже мінливі доходи, жодним доказом не підтверджені.

Водночас, представник відповідача у поданому відзиві зазначила, що ОСОБА_2 згодна сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1136 грн.

Законом України «Про державний бюджет на 2023 рік» встановлено з 01.01.2023 прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 2833 грн.

Таким чином, ОСОБА_2 згодна сплачувати аліменти у розмірі, що є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є неприпустимим відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України та призведе до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення.

При цьому суд наголошує, що обов`язок по утриманню дітей, піклування про їх фізичний і духовний розвиток, створення умов для отримання належної освіти, не може бути покладений виключно на одного із батьків.

Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи потребу ОСОБА_1 у фінансовій допомозі на утримання сина, та у відповідності до ст. 182 СК України, стан здоров`я та матеріальне положення відповідача, яка має на утриманні двох дітей, однак в силу свого віку є працездатною та має змогу працевлаштуватися, суд приходить до переконання, що ОСОБА_2 спроможна сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 2500 грн., що буде відповідати інтересам дитини, а також засадам розумності, виваженості і справедливості.

У прохальній частині позову ОСОБА_1 просив стягнути аліменти з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 у розмірі 2500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тож, аналізуючи положення статті 182 та 184 СК України слід дійти висновку, що під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, та у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз. 2 ч.2 ст. 182 СК України.

Разом з тим, нормою ст. 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначена вимога покладається на суд лише в порядку наказного провадження (ч. 3 ст. 184 СК України).

За таких обставин, враховуючи, що позов розглядається за правилами позовного провадження, суд вважає можливим стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 в розмірі 2500 грн., щомісячно, без зазначення в резолютивній частині рішення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В даному випадку позов подано до суду 27.03.2023 року.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 150, 180-182, 184 СК України, ст.ст. 12-13, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (РНОКПП: НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (РНОКПП: НОМЕР_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2500 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 27.03.2023 року, та до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (РНОКПП: НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 19.01.2024 року.

Суддя М.Л. Пасечник