КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5261/2024
У Х В А Л А

19 січня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Вінтерм», третя особа: директор Приватного підприємства «Вінтерм» про визнання наказу про звільнення з роботи частково недійсним та про зміну підстав і дати звільнення з роботи,

встановив:

рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення суду 10 лютого 2023 року ОСОБА_1 направила поштовим зв`язком апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, яка надійшла до суду 14 лютого 2023 року.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 лютого 2023 року справу призначено судді-доповідачу ОСОБА_2., судді, які входять до складу колегії: Слюсар Т.А., Коцюрба О.П.

15 лютого 2023 року матеріали справи витребувані з Святошинського районного суду міста Києва.

Матеріали справи надійшли до Київського апеляційного суду 23 лютого 2023 року.

Ухвалою судді Київського апеляційного суду від 24 лютого 2023 року цивільну справу повернуто до Святошинського районного суду міста Києва для усунення недоліків у її оформленні.

Матеріали справи повернулися до Київського апеляційного суду 9 листопада 2023 року.

Ухвалою судді Київського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року ОСОБА_2 апеляційну скаргу було залишено без руху та наданий позивачці п`ятиденний строк для сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року по даній справі призначено повторний автоматизований розподіл у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_2 у відставку.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено склад колегії суддів: Рейнарт І.М. - головуючий суддя, судді Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

До апеляційної скарги додано клопотання, у якому ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду, посилаючись на те, що лише 12 січня 2023 року вона ознайомилася з матеріалами справи та дізналася про виготовлення повного тексту рішення суду, а 2 лютого 2023 року отримала його копію. Також зазначає, що вона не один раз зверталася до суду із заявами про видачу повного та короткого тексту рішення суду, проте суд не виконував ці заяви.

Частиною 1 статті 354 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

З матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні 21 січня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Дати складання повного тексту рішення судом не зазначено.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Частиною третьою статті 354 ЦПК України передбачено, що строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Аналіз вказаної норми процесуального права свідчить, що сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.

Частиною другою статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року надіслано до ЄДРСР 29 листопада 2021 року та оприлюднено 30 листопада 2021 року.

Отже, повний текст рішення було виготовлено судом 29 листопада 2021 року. Дана обставина також підтверджується розпискою представника відповідача - адвоката Перепелиці С.О., який отримав копію рішення суду 29 листопада 2021 року (с.с.185).

Згідно протоколу судового засідання від 21 січня 2021 року ОСОБА_1 була присутня під час проголошення вступної та резолютивної частин рішення суду.

За таких обставин, позивачка мала можливість ознайомитися з повним текстом рішення суду у Єдиному реєстрі судових рішень з 30 листопада 2021 року і мала правові підстави для поновлення пропущеного з поважних причин строку на апеляційне оскарження рішення у разі подання апеляційної скарги до 30 листопада 2022 року.

Разом з цим, апеляційна скарга на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року направлена ОСОБА_1 до апеляційного суду 10 лютого 2023 року, тобто після спливу більше ніж одного року з дня складення повного тексту судового рішення, що є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від поважності причин пропуску такого строку.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

«Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Накладення обмеження дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановлені державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічний правовий висновок виклав Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано після спливу більше одного року з дня складення повного тексту судового рішення, тому наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження, виходячи з вимог частини другої статті 358 ЦПК України. При цьому поважність причин пропуску такого строку значення немає.

Доводи заявника щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження не підлягають оцінці судом, оскільки строк, передбачений частиною другою статті 358 ЦПК України, є присічним.

Подібні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 757/15679/16-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 333/7816/14-ц, від 21 квітня 2022 року у справі № 640/5786/14-ц, та від 7 квітня 2023 року у справі № 752/10182/20.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №640/3393/19 зазначено, що «до поданої з пропуском строку скарги (без клопотання про його поновлення чи з визнанням судом вказаних у ньому підстав неповажними), яка, крім цього, має інші недоліки, і ці недоліки скарги після залишення її судом без руху не усунуто, зокрема й не подано відповідного клопотання із зазначенням інших причин для його поновлення, слід застосовувати наслідки, передбачені пунктом 4 частини першої статті 299 КАС. Приписи пункту 4 частини першої статті 299 КАС є імперативними та зобов`язують суд, у разі якщо особою у визначений строк не буде подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або у поданій заяві будуть наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, визнані судом неповажними, відмовити у відкритті апеляційного провадження. Наявність передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС підстави для повернення скарги, а саме неусунення її окремих недоліків щодо форми та змісту (не пов`язаних з недотриманням процесуального строку) після залишення скарги без руху, поряд з відсутністю передумов для поновлення строку, не виключає відмову у відкритті провадження за такою скаргою саме з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 299 КАС. Такий підхід обумовлений тим, що право на оскарження судового рішення обмежене встановленим у законі строком на апеляційне оскарження, покликаним на дотримання принципу правової визначеності як одного з елементів верховенства права, та має дисциплінувати суб`єктів адміністративного судочинства. Процесуальні строки роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.»

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що застосуванню підлягають наслідки пропущення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Враховуючи, що ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу на рішення суду після спливу більше, ніж одного року з дня складання повного тексту судового рішення, хоча була присутня при проголошені вступної та резолютивної частин рішення суду, будь-яких обставин непереборної сили, які завадили їй подати апеляційну скаргу у строки, визначені ЦПК України, позивачкою не зазначено, колегія суддів відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ч. 2 ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Вінтерм», третя особа: директор Приватного підприємства «Вінтерм», про визнання наказу про звільнення з роботи частково недійсним та про зміну підстав і дати звільнення з роботи відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук