АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року

м. Чернівці

справа № 718/1087/23

провадження 822/111/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2023 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Мінів О.І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що неповнолітній ОСОБА_4 , 25 липня 2022 року, близько 20:05 год., керуючи велосипедом, на території міського стадіону, що знаходиться по вул. Миколайчука, 1, м. Кіцмань допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 .

Внаслідок чого позивач отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

08 вересня 2022 року Кіцманським районним судом, в межах кримінального провадження № 0000128 від 26 липня 2022 року, за ст.128 КК України, застосовано до неповнолітнього ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передачі під нагляд матері ОСОБА_2 , строком на один рік.

Загальний розмір завданої позивачу матеріальної шкоди, з врахуванням понесених збитків, витрат на лікування та шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та втратою працездатності, становить 95 173 гривні 76 коп.

Через вчинення правопорушення, позивачу завдано фізичну біль, страждання, які тривають до сьогодні, окрім цього, позивач не має змоги виконувати свої професійні обов`язки за спеціальністю вчителя музики, адже грає на баяні. У зв`язку із встановленням металевої конструкції, яка сприяє зростанню зламаної руки, не має змоги нормально себе обслуговувати, вести звичний спосіб життя. У зв`язку з наведеним позивач оцінює завдану їй моральну шкоду в розмірі 250 000 гривень.

З посиланням на відповідні норми закону, вважає, що шкода завдана малолітньою особою, яка не досягла 14 років відшкодовується її батьками солідарно.

Просила суд стягнути солідарно із батьків малолітньої особи спричинену їй матеріальну шкоду, внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння, в розмірі 95 173 гривні 76 коп. та моральну шкоду у розмірі 250 000 гривень, а також судові витрати по справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23 листопада 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування майнової шкоди в розмірі 81 901 гривню 82 копійки та в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджено причинно-наслідковий зв`язок між винними та протиправними діями малолітньої особи ОСОБА_4 , 2009 року народження та заподіянням ним шкоди - ушкодження здоров`я ОСОБА_1 , і як наслідок - необхідності оперування, лікування, оздоровлення та реабілітації потерпілої, а тому суд прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову щодо солідарного стягнення з відповідачів майнової шкоди в розмірі 81 901 гривні 82 коп.

Задовольняючи позов в частині відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 250 000 гривень є завищеними і виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості задовольнив позов в цій частині частково, а саме в розмірі 100 000 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення завданої майнової шкоди скасувати та в задоволенні позову в цій частині відмовити, а в частині стягнення моральної шкоди змінити та стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не обґрунтовано, в чому саме полягає завдана моральна шкода та яким чином визначено її розмір. Також вказує на те, що позивач проходила лікування в медичних закладах приватної форми власності на платній основі, а не скористалась послугами державних чи комунальних медичних закладів.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

Неповнолітній ОСОБА_4 , 25 липня 2022 року, близько 20:05 год., керуючи велосипедом, на території міського стадіону, що знаходиться по вул. Миколайчука, 1, м. Кіцмань допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 .

Внаслідок наїзду, ОСОБА_1 спричинено тілесні ушкодження, у вигляді закритого перелому дистального метафаза правої плечової кістки із зміщенням латерального надмищелкамедіально та поширенням ліній перелому внутрішньосуглобово через вінцеву та ліктьову ямку, які у відповідності до висновку експерта Кіцманської філії ЧОБ СМЕ №79-Е від 27 липня 2022 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які призвели до тривалого розладу здоров`я .

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 вересня 2022 року у справі №718/1811/22 застосовано до неповнолітнього ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передачу під нагляд матері ОСОБА_2 , строком на 1 рік (а.с.6-7).

03 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулась за медичною допомогою в ТзОВ «Шведсько-Українську клініку Енгельхольм», де уклала договір №12499 про надання платних медичних послуг на суму 17600 гривень, які були сплачені нею згідно акту наданих послуг №115 від 07 серпня 2022 року. Попередній діагноз при зверненні пацієнта, згідно направлення на госпіталізацію, закритий вн/суглобовий скалковий перелом латерального виростка правої плечової кістки. Спосіб лікування : металлостеосинтез (а.с.16, 22).

ОСОБА_1 03 серпня 2022 року було придбано пластину для остеосинтезу плечової кістки на суму 30 100 гривень (а.с.20).

ОСОБА_1 , під час огляду ортопедом Центру травматології та ортопедії, після оперативного лікування -м/остеосинтезу зовнішнього виростка правої плечової кістки гвинтами 04 серпня 2022 року, рекомендовано санаторно-курортне лікування - Брусниця, ванни, озокерит/парафін, розробка, басейн (а.с.28).

В період з 12 вересня 2022 року по 01 жовтня 2022 року ОСОБА_1 перебувала на лікуванні в ТОВ «Санаторно-оздоровчий комплекс «Брусниця», згідно рекомендацій лікаря, вартість путівки 27 400 гривень (а.с.29).

У зв`язку із погіршенням стану здоров`я, в період з 20 жовтня 2022 року по 31 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в Обласній клінічній лікарні м.Чернівці, госпіталізована в ортопедично-травматологічне відділення з діагнозом : консолідований синтезований перелом латерального над виростка правої плечової кістки. Виражена після травматична згинально-розгинальна контрактура правого ліктьового суглоба. Після виписки рекомендовано продовжувати реабілітацію, розробку руки, нагляд у лікарів, обмеження навантаження на праву кінцівку 2 місяці (а.с.132).

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №352112 від 22 березня 2023 року (ортопедо-травматологічна МСЕК), ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності загального захворювання, на строк, до квітня 2024 року (а.с.42).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів такого захисту, відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, є відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним Кодексом і відповідними законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Верховний Суд України, у пункті 13 Постанови Пленуму від 31 березня 1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» зазначив про те, що покладаючи обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Як передбачено ст.1192 ЦК України , якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі: розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1195 ЦК України, фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування.

Як вбачається із матеріалів справи неповнолітній ОСОБА_4 , 25 липня 2022 року, близько 20:05 год., керуючи велосипедом, на території міського стадіону, що знаходиться по вул. Миколайчука, 1, м. Кіцмань допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 . Внаслідок чого позивач отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

08 вересня 2022 року Кіцманським районним судом, в межах кримінального провадження № 0000128 від 26 липня 2022 року, за ст.128 КК України, застосовано до неповнолітнього ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передачі під нагляд матері ОСОБА_2 , строком на один рік.

Матеріалами справи підтверджено причинно-наслідковий зв`язок між винними та протиправними діями малолітньої особи ОСОБА_4 , 2009 року народження та заподіянням ним шкоди - ушкодження здоров`я ОСОБА_1 , і як наслідок - необхідності оперування, лікування, оздоровлення та реабілітації потерпілої, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову щодо солідарного стягнення з відповідачів майнової шкоди в розмірі 81 901 гривні 82 коп.

Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано факту понесення позивачем витрат на лікування, реабілітацію і розмір таких витрат.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не надала перевагу щодо свого лікування та реабілітації медичним закладам державної чи комунальної власності, а віддала перевагу медичним закладам приватної форми власності слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже сторони є вільними у виборі місця лікування. Оскільки докази зворотного відсутні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що витрати у розмірі 17600 гривень та 30100 гривень понесені позивачем на лікування тілесних ушкоджень в ТзОВ «Шведсько-Українську клініку Енгельхольм» є доведеними.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що лікування позивача в санаторно-оздоровчому комплексі « Брусниця » проводилось без рекомендації лікаря з наступних підстав.

Матеріали справи містять надані позивачем копії консультативного висновку огляду ортопеда, за змістом якого ОСОБА_1 рекомендовано санаторно-курортне лікування, саме в санаторно-оздоровчому комплексі « Брусниця ».

Стаття 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого у результаті ДТП, є шкода (в тому числі моральна) пов`язана з лікуванням потерпілого, тимчасовою втратою ним працездатності.

Санаторно-курортне лікування - це медична допомога, що здійснюється з профілактичною, лікувальною або реабілітаційною метою із застосуванням природних лікувальних факторів в умовах перебування на курорті або лікувально-оздоровчій місцевості та в санаторно-курортних закладах.

Головними завданнями санаторно-курортного лікування є: ліквідація або зменшення проявів патологічного процесу; відновлення або покращення порушених функцій; підвищення загальної реактивності; тренування адаптаційних механізмів; попередження інвалідизації та сприяння соціальній реабілітації.

Санаторно-курортне лікування є профілактичним заходом, спрямованим на зберігання та укріплення здоров`я особи, пов`язане з попереднім лікуванням у лікарні чи амбулаторно-поліклінічному закладі, базується на науково-теоретичних та практичних розробках використання природних лікувальних ресурсів, тому не є тотожним поняттям лікуванню, яке потерпілий проходить в умовах стаціонарну або амбулаторно.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що витрати на санаторно-курортне лікування у санаторно-оздоровчому комплексі « Брусниця » є обґрунтованими та підлягають відшкодуванню.

Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, встановивши обставини справи та дослідивши надані на підтвердження відповідних обставин докази, з урахуванням принципів розумності та справедливості, заподіяння позивачу болю, стресу, зміну укладу та ритму її життя та тривалого розладу здоров`я, дійшов обґрунтованого висновку щодо солідарного стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 100 000 гривень моральної шкоди.

Посилання в апеляційній скарзі на завищений розмір відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки компенсація моральної шкоди відбувається на емоційному рівні людської свідомості, тому розмір такої компенсації повинен бути достатнім, щоб викликати у потерпілого, або дозволити йому отримати у майбутньому позитивні емоції такої глибини і сили, які здатні у повному обсязі компенсувати, врівноважити ті негативні відчуття і переживання, в яких полягає моральна шкода, в межах її доведеності перед судом.

Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: Н.Ю. Половінкіна

О.О. Одинак